Справа № 744/925/16-а
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/925/16-а
Провадження № 2-а/744/80/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірним рішення про відмову у перерахунку пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, предявила адміністративний позов до відповідача, Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому позивач просить: 1. визнати рішення Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного Фонду у Чернігівській області №105053 від 24 жовтня 2016 року, яким їй відмовлено у перерахунку пенсії, неправомірним; 2. зобовязати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного Фонду у Чернігівській області здійснити перерахунок її пенсії, призначеної відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на день призначення пенсії, та Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 ( в редакції, чинній на дату призначення пенсії) з 01 грудня 2015 року без встановлення будь-якого строку та обмеження у часі у звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013, з розрахунку 81 % суми заробітної плати на посаді спеціаліста апарату районної державної адміністрації з 01 грудня 2015 року, включивши як складові заробітної плати, а саме: посадовий оклад становить 1723 гривні 00 копійок; надбавка за ранг - 55 гривень 00 копійок; надбавка за вислугу років 20% - 355 гривень 60 копійок, премія 505 гривень 00 копійок, на підставі довідки Семенівської районної державної адміністрації від 15 вересня 2016 року № 05-29/30 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям. В обґрунтування позовних вимог у адміністративному позові ОСОБА_1 зазначено про те, що відповідачем їй протиправно відмовлено у згаданому перерахунку пенсії, котрий їй має бути проведений на підставі вказаних норм законодавства з урахуванням положень ст. 22 Конституції України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, але подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила, що адміністративний позов вона підтримує повністю.

Представник відповідача, в.о. начальника Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_2, у судове засідання не прибула, теж подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також письмове заперечення, де зауважила, що, на її погляд, основи для задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає за необхідне в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач перебуває на обліку в Новгород-Сіверському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримує з 05 червня 1996 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Пенсія позивачеві обчислена в розмірі 81 % від суми заробітної плати.

У звязку з підвищенням посадових окладів за місцем колишньої роботи позивача, останній видана довідка від 15.09.2016 для перерахунку пенсії як державному службовцеві, де заробітна плата за тотожною перед виходом позивача на пенсію посадою з 01.12.2015 вказана в сумі 2638 гривень 60 копійок (а.с. 11).

Позивач зверталася із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії, у зв'язку з підвищенням посадового окладу працюючого державного службовця за останнім місцем роботи, яку отримують державні службовці станом на дату звернення позивача з заявою про проведення перерахунку.

Втім, згідно протоколу відмови в проведенні перерахунку пенсії від 24.10.2016 № 105053 (а.с. 9) відповідачем було відмовлено позивачеві в перерахунку пенсії у звязку з тим, що з 01.06.2015 призначення та перерахунок пенсій за нормами Закону України «Про державну службу» згідно пункту 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 не здійснюється.

У суду не має резонних підстав піддати сумніву згадану відмову відповідача при погляді на ситуацію крізь призму викладених нижче положень національного законодавства, враховуючи його динамічні зміни, та обовязкових до застосування правових позицій Конституційного суду України та Європейського суду з прав людини.

Зокрема, ст. 371 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною до 01.01.2015, обумовлювалося, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у звязку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Здійснення перерахунку пенсії провадиться виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31.05.2000 у редакції, чинній станом на час призначення пенсії позивачу, було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1)пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Тому, з викладених приписів правових норм є очевидним, що законодавством, чинним до 01.01.2015, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Втім, з плином часу, законодавство, яке регулює означені правовідносини, змінилось.

Так, Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, унесено зміни до статті 371 Закону України «Про державну службу» і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

ОСОБА_3 № 76-VIII є чинним і має виконуватися, оскільки Конституційним Судом України в установленому порядку він неконституційним не визнавався.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії було внесено зміни, які набрали чинності 01.01.2015, в статтю 371 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано ті норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, а порядок та умови перерахунку призначених пенсій державним службовцям закріплено за Кабінетом Міністрів України.

Більш того, Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15.12.2015, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000, а саме, виключено пункт 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, котрим пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу».

Суд зауважує, що Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015, на яку посилається позивач у адміністративному позові, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено будь-якої можливості, будь-якого механізму перерахунку пенсії державного службовця у звязку зі зміною розміру заробітної плати.

З огляду на викладене, з 15.12.2015 діючим законодавством України не визначено субєктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обовязку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Позаяк чинним законодавством України (Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України») скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у звязку з підвищенням окладів з 01.01.2015, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, яких-небудь правових підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

Таким чином, суд переконаний, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки про заробітну плату, не було засад для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої ним довідки.

При цьому, суд акцентує увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав чи позбавленням його права на соціальний захист.

Рівночасно Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» право на перерахунок вже призначених пенсій державних службовців скасоване.

Слід зазначити, що субєктивне право на перерахунок розміру пенсії, а конкретно, у звязку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою державного службовця, на час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача, законодавством не було передбачено, оскільки на той час воно вже не існувало внаслідок його скасування вказаним Законом України № 76-VIII.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розвязанні спірних правовідносин у цій справі судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини також став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні й на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

П. 2.2. згаданого рішення розтлумачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У Рішенні № 2-рп/99 від 02.03.1999 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної ОСОБА_2 України. Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави. Забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зауважив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Сприймаючи те, що ОСОБА_3 України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» є чинним і має виконуватися, він Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався, беручи до уваги правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, правові позиції Європейського суду з прав людини, наведені у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014, у певній мірі абстрагована від ситуації аргументація позивача щодо нібито звуження прав та соціальних гарантій колишнього службовця, заснована переважно на вкрай загальних положеннях ст. 22 Конституції України, котрі вочевидь прямо не можливо застосувати до фактичних обставин справи, є безсумнівно помилковою.

Поряд з викладеним, суд переконаний у необхідності зазначити ще й такі мотиви для відмови у задоволенні позову.

До 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

З 01.05.2016 набув чинності закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІI.

У зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІI, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі безповоротно втратили будь-яку чинність норми, котрими регулювалося пенсійне забезпечення державних службовців.

За змістом ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тому з 01.05.2016 Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 інакше врегульовані правовідносини, повязані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, з 01.05.2016 відсутні будь-які підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

При цьому суд не вважає, що до правовідносин у цій справі слід однозначно застосовувати правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014, де наведено, що якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування, адже можливість застосування такої правової позиції за ситуації анулювання законом колись існуючого права певної категорії осіб на перерахунок пенсії у минулому, тобто ще до звернення позивача за перерахунком пенсії до відповідача, залежить тільки від однієї лише практики національних судів, котра у контексті ситуації з позивачем ще не є безумовно усталеною, адже аніяких суттєвих доводів (приміром, посилань на висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладені у його постанові, прийнятій за результатами розгляду аналогічної справи, чи конкретного узагальнення судової практики Вищим адміністративним судом України тощо) на цей рахунок матеріали адміністративного позову зовсім не містять.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 11, 17, 18, 19, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірним рішення про відмову у перерахунку пенсії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання в цей строк апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом десяти днів з дня отримання копії постанови апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О. І. Гнип