Справа № 806/1331/14
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"07" листопада 2016 р. Справа № 806/1331/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Майора Г.І.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача Тарнавського В.Я.

представника відповідача Шатківської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2016 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним (недійсним) податкового повідомлення рішення № /0 від 31.12.2010, яким збільшено позивачу зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 795112 грн., в тому числі за основним платежем 662593 грн. та 132519 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції від 31.12.2010 №/0 в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 77108,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 15422,00грн.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. Зазначає, що реальність операцій по ремонту техніки, що проводились ТОВ "Бехівський гранітний кар'єр" з подальшою компенсацією витрачених коштів позивачем, підтверджено належними письмовими доказами.

Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині. Зазначає, що позики, отримані але не повернуті ТОВ "Спецгортехніка" від компанії Наліум Інвестментс ЛТД є поворотною фінансовою допомогою, яка підлягає включенню до валового доходу платника в порядку Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 30.06.2010, оформлену актом від 22.12.2010 № 994/23-01/34152336. За наслідками цієї перевірки податковим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, згідно з яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 795 112 грн. (у тому числі 662 593 грн. за основним платежем та 132 519 грн. за штрафними санкціями).

Під час перевірки податковим органом встановлено, що між Товариством (позичальник) та компанією-нерезидентом Наліум Інвестментс ЛТД (Республіка Кіпр, позикодавець) укладено низку договорів позики, на підставі яких позивачем отримано грошові кошти у загальній сумі 1 700 000 дол. США для поповнення обігових коштів та фінансування поточних виробничих потреб на умовах сплати 3% річних за користування цими коштами.

Відповідні договори зареєстровані управлінням Національного банку України в Житомирській області в установленому порядку з видачею реєстраційних свідоцтв. У визначений договорами строк позивач не повернув позикодавцю кредитні кошти та не сплатив відсотки за їх використання; додаткові угоди щодо перенесення строків та умов повернення позики сторонами не укладалися; зміни умов спірних договорів позики до реєстраційних свідоцтв не вносилися.

На підставі цього відповідачем зроблено висновок про те, що отримані від компанії Наліум Інвестментс ЛТД, але не повернуті у строк кошти набули статусу поворотної фінансової допомоги, яка підлягає включенню до валового доходу платника в порядку підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Так, згідно з визначенням, наведеним у пункті 1.11 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", фінансовий кредит - це кошти, які надаються банком-резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами-нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів встановлюються Національним банком України (стосовно банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України (стосовно небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства.

За змістом підпункту 1.22.2 пункту 1.22 цієї ж статті Закону поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

З урахуванням наведених законодавчих приписів та з огляду на умови, на яких позивач отримав кошти від компанії Наліум Інвестментс ЛТД, колегія суддів зазначає, що зазначені позикові кошти є фінансовим кредитом у розумінні пункту 1.11 статті 1 названого Закону.

При цьому слід зазначити, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

А відтак, неповернення позивачем фінансового кредиту у визначений договором строк не є підставою для припинення зобов'язань за спірними договорами позики, у тому числі й з нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що виключає правильність висновку податкового органу про трансформацію позики у поворотну фінансову допомогу та про необхідність відображення цих коштів у складі валового доходу Товариства у періоді закінчення строку їх повернення.

Що ж стосується питання відображення у складі валових витрат Товариства відсотків за користування наданою позикою, то слід зазначити, що відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, наведена норма Закону не пов'язує право платника на включення до валових витрат відсотків за користування кредитом з фактичною виплатою таких відсотків, передбачаючи можливість зменшення оподатковуваного доходу й на суму нарахованих за борговими зобов'язаннями процентів за умови наявності зв'язку такого нарахування з господарською діяльністю платника.

Оскільки факт використання Товариством залучених кредитних коштів з виробничою метою податковим органом не заперечується, то підстави для висновку про завищення позивачем валових витрат на суму нарахованих відсотків у розмірі 8 333 507 грн. відсутні.

Іншою підставою для донарахування позивачеві податкового зобов'язання з податку на прибуток стало посилання податкового органу на безпідставне включення позивачем до валових витрат Товариства витрат на придбання головного валу у зборі СМД-11 у суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 17.07.2009, як таких, що не підтверджені належними первинними документами. При цьому податковий орган наполягав на тому, що позивачем не подано товарно-транспортну накладну на підтвердження транспортування товару у процесі його поставки, документів на сертифікацію продукції, довіреності на отримання-товарно-матеріальних цінностей.

Надаючи правову оцінку таким правовідносинам, колегія суддів зазначає, що правила формування валових витрат, наведені у пункті 5.1, підпункті 5.2.1 пункту 5.2, підпункті 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не встановлюють конкретного переліку підтверджувальних документів, які слугують підставою для відображення витрат на оплату продукції у податковому обліку платника. Визначальними критеріями валових витрат підприємства є реальність їх понесення у межах господарської діяльності платника та наявність у платника відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

На підтвердження фактичного виконання операції з придбання головного валу у зборі СМД-11 Товариством подано видатку накладну, довіреність на отримання матеріальних цінностей у суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5, прибуткову накладну, виписку з банківського рахунку (на підтвердження факту оплати товару), які є належними доказами понесення відповідних витрат.

По епізоду щодо неврахування позивачем висновків акта попередньої перевірки відносно завищення Товариством задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток за попередній звітний рік (а саме - за 2008 рік) та невірного відображення у податковій звітності за І квартал та за І півріччя 2010 року від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього податкового року, колегія суддів зазначає, що самі по собі висновки акта перевірки не мають обов'язкового значення для платника, не породжують для нього жодних прав та обов'язків, а тому неврахування таких висновків платником не може розглядатися як порушення податкової дисципліни.

Щодо доводів податкового органу про неправомірне включення позивачем до валових витрат вартості ремонту майна у загальній сумі 2 306 040 грн., проведеного орендарем - товариством з обмеженою відповідальністю "Бехівський гранітний кар'єр", колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Таким чином, право на амортизацію витрат, понесених у зв'язку з поліпшенням основних фондів, виникає за умови наявності таких витрат у платника.

У даному разі розглядувані роботи з поліпшення орендованого майна проводилися орендарем - ТОВ «Бехівський гранітний кар'єр» за згодою орендодавця (позивача у справі), що підтверджується, зокрема, перепискою між цими особами.

Доказів компенсації Товариством орендареві вартості здійснених поліпшень (у тому числі шляхом зарахування в рахунок орендної плати) відповідно до пункту 2.3 договору оренди майна від 01.01.2007 платником не представлено. Тому відсутні підстави розглядати здійснені ТОВ «Бехівський гранітний кар'єр» роботи як операцію з поставки результатів робіт, пов'язаних з поліпшенням орендованого майна, орендодавцю, що зумовлює виникнення у останнього відповідних витрат.

Згідно ж з підпунктом 8.8.1 пункту 8.8 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі коли договір оперативного лізингу (оренди) зобов'язує або дозволяє орендарю здійснювати поліпшення об'єкта оперативного лізингу (оренди), частина вартості таких поліпшень у складі витрат, що перевищують суму на поліпшення основних фондів, визначену згідно з підпунктом 8.7.1 пункту 8.7 цієї статті, включається таким орендарем до балансової вартості:

відповідної групи основних фондів у разі, якщо на балансі орендаря обліковується група основних фондів, до якої відноситься такий об'єкт лізингу (оренди);

створеної таким орендарем відповідної групи основних фондів у разі, якщо на балансі орендаря не обліковується група основних фондів, до якої відноситься такий об'єкт лізингу (оренди).

При цьому орендарем не враховується балансова вартість об'єкта оперативного лізингу (оренди), за якою він обліковується на балансі орендодавця.

Оскільки у розглядуваному випадку позивачем не доведено наявності підстав, з якими Закон пов'язує право орендодавця на відображення у податковому обліку витрат, понесених орендарем у зв'язку з поліпшенням основних фондів, то слід погодитися з правовою позицією податкового органу по цьому епізоду про те, що наслідки операцій із здійснення цих поліпшень не підлягають врахуванню при визначенні оподатковуваного доходу Товариства.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Втім наведену норму слід застосовувати у системному зв'язку з положеннями частини першої цієї ж статті КАС, в силу якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також з урахуванням принципу змагальності сторін в адміністративному процесі, відповідно до якого суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Відтак, у даному разі саме позивач повинен був довести наявність у нього витрат на поліпшення майна, переданого в оренду ТОВ «Бехівський гранітний кар'єр», а тому по цьому епізоду позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що справа розглядалась судами неодноразово. Так, ухвалою від 11.05.2016 направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий адміністративний суд вказав, що судами не здійснено розподілу оспорюваного донарахування з податку на прибуток по окремим епізодам, що виключає можливість виокремлення правомірної частини донарахування за податковим повідомленням-рішенням від 31.12.2010 № /0 від протиправної частини.

У зв'язку з цим у вказаній ухвалі вказано про необхідність визначення суми донарахування Товариству оспорюваного податкового зобов'язання з податку на прибуток у зв'язку з неправомірним відображенням у податковому обліку позивача наслідків операцій з поліпшення основних фондів, проведених ТОВ «Бехівський гранітний кар'єр».

На виконання вказівки Вищого адміністративного суду встановлено, що відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 22.12.2010року, розрахунку фінансових санкцій, підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стало невизнання податковим органом валових витрат Позивача:

- у вигляді нарахування відсотків без їх виплати нерезиденту за договорами позики з компанії Наліум Інвестментс ЛТД сумі 308433,00грн., що призвели до заниження податку на прибуток в сумі 77108,00грн.;

- виплати коштів ТОВ "Бехівський кар'єр" за ремонт орендованої техніки на загальну суму 2306040,00грн., що призвели до заниження податку на прибуток в сумі 576510,00грн.;

- інших витрат, пов'язаних з комісією та послугами банку, відображених в рядку 04.13 Декларації "інші витрати, крім визначених у 04.1-04.12" на загальну суму 35900,00грн., що призвели до заниження податку на прибуток в сумі 8975,00грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач безпідставно відніс до своїх валових витрат виплачені кошти ТОВ "Бехівський кар'єр" за ремонт орендованої техніки на загальну суму 2306040,00грн., що призвели до заниження податку на прибуток в сумі 576510,00грн. та 35900,00грн. як інших витрат, пов'язаних з комісією та послугами банку, що призвели до заниження податку на прибуток в сумі 8975,00грн.

Вказані порушення позивачем призвели до несвоєчасної сплати ним податку на прибуток відповідно в сумі 576510,00грн. та 8975,00грн., що правомірно стало підставою для збільшення платнику податкових зобов'язань з цього податку на вказані суми та застосування фінансових санкцій відповідно в сумі 115302,00грн. та в сумі 1795,00грн, а тому податкове повідомлення - рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 31.12.2010 №/0 підлягає скасуванню лише в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 77108,00грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 15422,00 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2016 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Г.І. Майор

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" листопада 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецгортехніка" вул.Бригадна,5-а,с.Бехи,Коростенський район, Житомирська область,11521

3- відповідачу: Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул. Коротуна,3,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11501

4 - представник позивача: Тарнавський В.Я. - АДРЕСА_1, - ,