Справа № 461/7155/16-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/7155/16-а
У Х В А Л А

04 листопада 2016 року

Суддя Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М., розглянувши матеріали адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ.Д» до Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

03 листопада 2016 року в Галицький районний суд м.Львова поступив адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ.Д» до Львівської міської ради, в якому позивач просить поновити строк звернення до суду із позовною заявою, як такий, що пропущено з поважних причин та визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №205 від 18 березня 2016 року «Про розроблення детального плану території обмеженої вулицями: вул. Долішньою, вул. Колумба, вул. Проектною, залізничною колією, вул. Личаківською, вул. Ялівець, вул. М.Голубця, вул. Яровою, вул. Запольської, вул. Пасічною» в частині включення в детальний план території земельної ділянки площею 0,0918 га по вул. Личаківській, 154, яка належить ТОВ «С.ІД» на праві оренди, згідно договору оренди землі від 26 грудня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст.15 ЦПК України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається із позовної заяви, спір виник у сфері приватно - правових відносин, що виникли із цивільних, а саме земельних відносин, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в п.п. 2 і 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами від 19.03.2010 року №2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1ст.143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

При цьому, суд виходить з того, що згідно зі ст.ст.13 і 14 Конституції України, ст.ст.177, 181, 324і главою 30 ЦК України - земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, ст.ст. 2,5 ЗК України).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3.

Окрім цього, ця позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 14 лютого 2012 року, у якій зазначається, що земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими). Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_1 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обовязки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК). Міськрада у справі, яка розглядається, є субєктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, Міськрада відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (Товариство) іншому (Міськрада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій. При цьому звертають увагу на те, що згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом в статті 5 ЗК, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим. Зазначається, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку. Міськрада як власник землі вільна у виборі субєкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і субєктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Із змісту позовної заяви вбачається, що об'єктом спору є земельна ділянка у межах території України, у звязку з чим, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При винесенні ухвали суддя також керується практикою Європейського суду з прав людини, котрий акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 17, 109 КАС України, суд -

у х в а л и в :

відмовитиу відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ.Д» до Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення.

Надіслати позивачу копію ухвали разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами.

Розяснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом в порядку адміністративного судочинства та не перешкоджає зверненню до суду з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки встановленіст.186 КАС України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мисько Х.М.