Справа № 725/4392/16-а
Суддя: Войтун О. Б.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/4392/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року.

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Ільєвській О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бірюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання провести поновлення пенсії, шляхом її призначення на загальних підставах, відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання провести поновлення пенсії, шляхом її призначення на загальних підставах, відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У позові посилався на те, що він проживав в Україні та отримував пенсію за віком до 18 вересня 2001 року, а після виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії йому було припинено.

13 квітня 2016 року він через представника ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням поновити виплату призначеної йому пенсії.

Проте відповідач своїм рішенням від 26 квітня 2016 року відмовив у поновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року на позивача не розповсюджується, відсутній механізм для виплати пенсії пенсіонерам, які мешкають за кордоном (відсутність міжнародного договору між Україною та Ізраїлем), а також причиною відмови стало те, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подана не особисто пенсіонером, а представником.

Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

У зв'язку із чим, просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести поновлення йому пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Справа слухалась у відсутність позивача ОСОБА_3, який в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник позивача - ОСОБА_1 позов свого довірителя підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача - Бірюк Г.В. під час розгляду справи позовні вимоги не визнала, про що надала свої письмові заперечення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 з 17 серпня 1999 року була призначена пенсія за віком, яку він отримував. Виплату пенсії йому було припинено 18 вересня 2001 року, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон до Ізраїлю, де він до теперішнього часу постійно проживає.

13 квітня 2016 року позивач через представника ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій областііз нотаріально посвідченою заявою про поновлення виплати призначеної йому пенсії, надавши оригінали усіх необхідних документів (а.с.44).

Проте, відповідач своїм рішенням від 26 квітня 2016 року відмовив у поновленні виплати пенсії ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року на позивача не розповсюджується, відсутній механізм для виплати пенсії пенсіонерам, які мешкають за кордоном (відсутність міжнародного договору між Україною та Ізраїлем), а також причиною відмови стало те, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подана не особисто пенсіонером, а представником (а.с.45-46).

Так, 01 квітня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058-ІV).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 вказаного Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися, то припиняючи виплату пенсії позивачу у зв'язку з його переїздом на постійне місце проживання відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року.

Таким чином, посилання відповідача про те, що позивач не звертався у належний спосіб до Пенсійного фонду України із проханням призначити пенсію, є безпідставним і таким, що спростовується матеріалами справи.

Також є безпідставним посилання УПФ на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, оскільки Закон має вищу юридичну силу і ним не встановлено обов'язку подання заяви для поновлення виплати пенсії особисто.

Крім цього, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_3 на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

За таких обставин, слід дійти висновку, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Згідно вимог ст. 42 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування - пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення і поширюється він на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

В разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %, пенсія підлягає обов'язковій індексації (п.п.2,4 Порядку).

Відповідно ст.ст. 1,2, 6 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів (у т.ч. пенсій), у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу, які виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

За таких обставин, враховуючи неправомірність поведінки відповідача, відповідні пенсійні виплати мають бути поновлені, нараховані і виплачені позивачу з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у письмових запереченнях на позов, а також на спростування доводів позивача та його представника.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини та аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Частиною 1 статті 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує належно здійсненні і документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, а тому слід стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.1)

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.24, 46 Конституції України, ст. ст. 49, 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ч. 2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", керуючись ст.ст.2, 4, 8, 11, 17, 104, 158-163, 244-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов'язання провести поновлення пенсії, шляхом її призначення на загальних підставах, відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести поновлення пенсії ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 07 жовтня 2009 року шляхом призначення її знову, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір сплачений за подання позовної заяви до суду в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається у 10-ти денний строк з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Войтун О. Б.