Справа № 826/15249/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2016 року № 826/15249/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить:

- визнати бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві по не закінченню виконавчого провадження та не зняттю арештів з майна боржника у виконавчому провадженні №50587132 - незаконною;

- зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві закінчити виконавче провадження №50587132 на підставі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»), шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження;

- зобов'язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії за наслідками закінчення виконавчого провадження, передбачені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2015 у справі №826/14850/14 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 у даній справі, на підставі якої Окружним адміністративним судом міста Києва винесено постанову від 19.08.2015 та видано виконавчий лист, який, у свою чергу, слугував підставою для відкриття виконавчого провадження №50587132, відтак, за твердженням позивача, вказане виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав, з огляду на що розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Маковей Е.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №826/13285/15, виданого 27.01.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 445 907,37 грн. у межах виконавчого провадження №50587132 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2016, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення.

У той же час, представник боржника у вказаному виконавчому провадженні звернувся до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві із заявою від 10.06.2016 про закриття виконавчого провадження та скасування арешту.

У вказаній заяві представник боржника просив закрити виконавче провадження №50587132 та скасувати арешт майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в обґрунтування якої зазначено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2015 у справі №826/14850/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.06.2014 №, а тому податкова заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка виникла на підставі вказаного податкового повідомлення-рішення, не підлягає стягненню.

За твердженнями представника позивача, відповіді на вказану заяву від відділу позивач не отримав, що також не спростовано відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, під час судового розгляду даної адміністративної справи.

Вважаючи бездіяльність позивача в частині не закінчення даного виконавчого провадження протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У той же час, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом;8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа (частина перша статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як було зазначено вище, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем наголошено на тому, що виконавче провадження №50587132, відкрите на виконання виконавчого листа №826/13285/15, виданого 27.01.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 445 907,37 грн., підлягає закінченню у зв'язку з тим, що рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ, скасовано, а сам виконавчий документ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Водночас, суд вказану позицію визнає необґрунтованою, з огляду на таке.

У відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, підставою для відкриття виконавчого провадження №50587132 (у межах якого з позивача стягується податковий борг з податку на додану вартість у сумі 445 907,37 грн.) слугував саме виконавчий лист №826/13285/15, виданий 27.01.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва на підставі постанови суду від 19.08.2015, яка набрала законної сили.

Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2015 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 в іншій справі - №826/14850/14, - яка має зовсім інший предмет спору (визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2014 №).

Таким чином, у спірних правовідносинах мова йде про дві окремі адміністративні справи, сторонами яких є одні і ті самі особи: (1) №826/14850/14 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2014 №; (2) №826/13285/15 про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 445 907,37 грн. Крім того, суд звертає увагу, що сума податкового зобов'язання, нарахованого податковим повідомленням-рішенням від 16.07.2014 № (286 490,00 грн. - основний платіж, 143 245,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції) є меншою від заявленої до стягнення в адміністративній справі №826/13285/15.

При цьому, суд погоджується, що результати розгляду вказаних справ є взаємопов'язаними одна з одною. Водночас, судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, що є предметом примусового виконання у межах виконавчого провадження №50587132, не скасовано ані судом вищої інстанції, ані за результатами розгляду заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами.

Крім того, суд звертає увагу, що порядок визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у межах адміністративного судочинства визначено приписами статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неприбуття у судове засідання стягувача і боржника, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Проте, на обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не надано суду доказів визнання виконавчого листа №826/13285/15, виданого 27.01.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва, таким, що не підлягає виконанню, а саме: ухвали суду, винесеної на підставі статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, оскільки позивачем на надано суду доказів наявності підстав для закінчення виконавчого провадження №50587132 з винесенням відповідної постанови на підставі положень пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: доказів скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2015 у справі №826/13285/15, на підставі якої видано виконавчий лист від 27.01.2016, судом вищої інстанції або за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також доказів визнання вказаного виконавчого листа від 27.01.2016 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених у даній справі позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.