Справа № 813/1984/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р. Справа № 876/7141/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Іванського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ФО-П ОСОБА_3 звернулася з позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.09.2015 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач дійшов помилкового висновку про отримання доходу від продажу товарів у загальній сумі 318535,87 грн. за 12 календарних місяців (з березня 2013 року по лютий 2014 року), чим перевищив граничний обсяг загальної суми обороту від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), визначений в п.181. 1 ст. 181 ПК України, що сукупно становить більше 300000 гривень (без врахування податку на додану вартість) та про неподання ним до 10.03.2014 року заяви про реєстрацію платником ПДВ і податкової декларації за базовий звітний період. Також вважає, що при винесенні податкового повідомлення-рішення за № від 04.09.2015 року відповідач вийшов за межі своєї компетенції, яка діяла на момент проведення перевірки.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2016 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області за № від 04.09.2015 року та за № від 04.09.2015 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Франківському районі м. Львова проведено документальну виїзну планову перевірку ФО-П ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

13.08.2015 року за результатами перевірки податковим органом складено акт №639/17-01/НОМЕР_3 встановлено, що ФО-П ОСОБА_3 в період з 01.03.2013 по 28.02.2014 перевищено встановлену п.181.1 ст.181 ПК України загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців, які передують 01.03.2014. У зв'язку з цим у платника виник обов'язок подати реєстраційну заяву до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням до 10.03.2014р., та нараховувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість і подавати податкову звітність до контролюючого органу у порядку та в строки, визначені законодавством. Вказаним позивачем було порушено п. 181.1 ст. 181, п.183.2 ст. 183, п.185.1 ст. 185, пп. 202.1 ст.2 02, п.п. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість на загальну суму 54627,00 грн., в результаті чого до податкової інспекції також не були подані податкові декларації з ПДВ за періоди з березня по серпень 2014 року та не сплачено до бюджету в встановлені строки податок на додану вартість за відповідні періоди.

Актом перевірки встановлено реалізацію позивачем алкогольних виробів за ціною, нижче від регульованих. Зокрема, різниця між регульованою ціною та ціною продажу склала: 17.06.2014 року - 1,52 грн. та 01.08.2014 року - 4,40 грн. Загальна різниця суми реалізації алкогольних напоїв за ціною, нижче ніж регульовані склала 5,92 грн. Вказаним позивач порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв".

На підставі акту перевірки апелянтом прийнято податкове повідомлення-рішення за № від 04.09.2015 року, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 69473,75 грн., в тому числі 54627 грн. за основним платежем 14846,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з п. 181.1 ст. 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням з дотриманням вимог, передбачених ст.183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.2 статті 183 ПК України передбачено, що якщо особа, яка провадить оподатковувані операції і відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв'язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій є меншими від встановленої зазначеною статтею суми та обсяги постачання товарів/послуг іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становлять не менше 50 відсотків загального обсягу постачання, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.

Відповідно до п. 183.10 ст. 183 ПК України, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або не сплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Як видно з акту перевірки, при розрахунку загальної суми від здійснення позивачем операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців, перевіряючими не було відраховано з цієї суми податок на додану вартість, як того вимагає п.181.1 ст.181 ПК України, внаслідок чого апелянт дійшов помилкового висновку про перевищення позивачем встановленої цією нормою граничної суми у 300 000 грн.

Згідно Книги обліку доходів та витрат ФО-П ОСОБА_3 та накладних постачальників, які є платниками податку на додану вартість, для визначення сум поставок протягом 12 послідовних календарних місяців за період з 01.03.2013 року по 28.02.2014, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг становила 265446,56 грн.

Відтак, оскільки постачальники позивача є платниками податку на додану вартість, то ПДВ обов'язково включено до ціни товару, за якою її продає постачальник позивачу, а тому при реалізації такого товару кінцевому споживачу, ПДВ входить до остаточної ціни товару.

Аналогічною є позиція Вищого адміністративного суду України, викладена в ухвалах від 06.07.2015 у справі №К/800/64143/13, та від 16.11.2015 у справі №К/800/25938/13.

Відповідно до ст. 16 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481/95), контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до п. 5.4. Положення "Про Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України", затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України, та зареєстрованого у Міністерстві юстиції, основними завданнями Департаменту є ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Окрім того, відповідно до п. 1-2 Положення, департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Департамент) діє як самостійний функціональний підрозділ з правами юридичної особи у складі Державної податкової служби України і реалізує державну політику у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у даній сфері. Департамент є юридичною особою публічного права.

Відповідно до п. 5 вказаного Положення, до основних завдань Департаменту належить у т.ч. здійснення контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та додержанням стандартів, технічних умов, рецептур, регламентів і технологічних інструкцій та інших нормативних документів щодо виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Згідно з п. 6.15 та 8.13 Положення, Департамент застосовує у випадках, передбачених законодавством, фінансові санкції до суб'єктів господарювання за порушення вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до п. 6 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою КМУ від 02.06.2003 року №790 (у редакції, що діяла на момент існування правовідносин), рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених п. 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

При цьому слід зазначити, що жодним законодавчим актом, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, апелянту така компетенція не надавалась, а відтак, компетенція щодо застосування штрафної санкції, передбаченої ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", на момент виникнення спірних правовідносин, належала саме Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що є самостійною юридичною особою.

Відповідно до п. 8 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (у редакції, що діяла на момент існування правовідносин), рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Незважаючи на вищезазначене, апелянтом протиправно винесено податкове повідомлення-рішення за формою "С", а не рішення про застосування фінансових санкцій, винесення якого не належить до компетенції апелянта.

Відтак, з врахуванням детально та прискіпливо вивчених обставин справи, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що податкові повідомлення-рішення від 04.09.2015 року за № та № були протиправними, а тому підлягали безумовному скасуванню.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі №813/1984/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 07.11.2016 року