Справа № 802/592/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/592/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободянюк М.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

08 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Вінницької області про визнання протиправною відмови щодо нарахування і виплати вихідної допомоги судді,

В С Т А Н О В И В :

В квітні2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Вінницької області про визнання протиправною відмови щодо нарахування і виплати вихідної допомоги судді.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

08 листопада 2016 року за вх. № 13390/16 до Вінницького апеляційного адміністративного суду від голови Апеляційного суду Вінницької області надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить суд розглянути справу без їх участі.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 11 вересня 2013 року ОСОБА_2, будучи суддею Апеляційного суду Вінницької області, звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції України від 15 жовтня 2013 року №1013/0/15-13 заяву ОСОБА_2 про відставку було задоволено та внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Вінницької області.

25.12.2014 року Верховною Радою України прийнято постанову "Про звільнення суддів" за №59-VIII, відповідно до якої позивача було звільнено з посади судді.

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року №166/2-06 ОСОБА_2 виведено зі штату Апеляційного суду Вінницької області 30.12.2014 року.

Відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року позивач звернувся до ДСА України з заявою про нарахування та виплату йому вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою

Листом від 14.04.2016 року №410-16-478/16 відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті вихідної допомоги.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній на момент подачі позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частини 2 статті 111 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Положеннями частини 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на момент подачі позивачем заяви про відставку) дійсно передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом із тим, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У зв'язку з вищенаведеним колегія суддів зазначає, що в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25.12.2014 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання заяви про відставку, та те, що на час звільнення ОСОБА_2 з посади судді набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, що передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача відсутнє право на отримання такої допомоги.

Аналогічні висновки відображенні в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.08.2016 року (К/800/22224/16), від 16.06.2016 року (К/800/49255/15). Такої ж правової позиції притримується і Вінницький апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 14.07.2016 року (№ 822/245/16).

Крім того, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що вимоги позивача про нарахування та виплату вихідної допомоги звернуті до ДСА України. При цьому ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 145 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Статтею 146 цього ж Закону передбачено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Враховуючи вищезазначені правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будь-яка виплата, у тому числі і виплата вихідної допомоги здійснюється відповідно до наказу голови суду, як розпорядника бюджетних коштів, а не ДСА України.

Оскільки вимоги позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі заявлені лише до ДСА України, колегія суддів приходить до висновку що вони є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.