Справа № 826/4620/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 листопада 2016 року № 826/4620/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробнича упроваджувальна комерційна фірма «ЕСКО» ЛТД до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. за участю третіх осіб - ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК», Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково виробнича упроваджувальна комерційна фірма «ЕСКО» ЛТД (далі також - ТОВ НВУКФ «ЕСКО» ЛТД, позивач) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. (далі також -відповідач), треті особи: ОСОБА_2, ПАТ «АВАНТ-БАНК», Міністерство юстиції України, в якому позивач, з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправним дії відповідача під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 28610148 від 05 березня 2016 року, на підставі якої за громадянином ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію права власності на нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літера А) площею 355 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1;

- визнати протиправним дії відповідача під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 28614184 від 05 березня 2016 року, на підставі якої громадянку ОСОБА_3 було зареєстровано іпотекодержателем нежитлового будинку - АЗС з сервісним комплексом (літера А) площею 355 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 та який належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 10 серпня 2004 року.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідача щодо реєстрації та внесення записів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначаючи, що державний реєстратор при реєстрації права власності на відповідне нерухоме майно, яке було передано в іпотеку, не з'ясував обставини та не перевірив належним чином відповідність заявлених прав іпотекодержателя - ОСОБА_2 та поданих ним документів вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача у судове засідання не з'явився. Водночас, відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив про те, що державна реєстрація відбувалась з чітким дотриманням вимог діючого законодавства України та у межах компетенції приватного нотаріуса, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та невмотивованими.

Представник третьої особи - ПАТ «АВАНТ-БАНК» позовні вимоги підтримав та в письмовому поясненні зазначив про їх обґрунтованість.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 проти позову заперечував в повному обсязі та в письмових запереченнях зазначив про необґрунтованість та невмотивованість позовних вимог.

Третя особа - Міністерство юстиції України явку свого представника не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 05 липня 2016 року суд, на підставі приписів статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), перейшов до її розгляду в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30 січня 2014 року між ПАТ «Златобанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 22/1/14-KL. В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору сторонами було також укладено договір іпотеки від 30 січня 2014 року, за умовами якого позивач передав в іпотеку нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літера А), загальною площею 355 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

09 грудня 2014 року укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) між ПАТ «АВАНТ-БАНК» та ПАТ «Златобанк» щодо передачі кредитних зобов'язань, за кредитним договором № 22/1/14-КL від 30 січня 2014 року, виконання якого було забезпечено наведеним договором іпотеки від 30 січня 2014 року.

03 лютого 2016 року на адресу позивача надійшла письмова вимога від громадянина ОСОБА_2, датована 29 січня 2016 року, згідно якої останній вимагав протягом 30-ти днів з моменту отримання даної вимоги, погасити йому заборгованість за кредитною угодою № 22/l/14-KL від 30 січня 2014 року. В обґрунтування своєї вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що між ним та ПАТ «Авант-Банк» 29 грудня 2015 року було укладено договір цесії за умовами якого до нього перейшло право вимоги за кредитною угодою № 22/1/14- KL від 30 січня 2014 року.

05 березня 2016 року відповідачем було прийнято рішення № 28610148, на підставі якого приватним нотаріусом Суперфіном М.Б. здійснено реєстрацію прав власності на нерухоме майно, а саме на нежилий будинок - АЗС з сервісним комплексом (літера А), загальною площею 355 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 13576560).

Цього ж дня приватним нотаріусом Суперфіном М.Б. в Реєстрі обтяжень нерухомого майна було зареєстроване обтяження на нерухоме майно, яке належить після реєстрації на праві власності вже ОСОБА_2, на користь громадянки ОСОБА_3 як кредитора ОСОБА_2 (рішення № 28614184 від 05 березня 2016 року).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 статті 18 вказаного Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Водночас, статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав, яким передбачається, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

При цьому встановлюється, що Міністерство юстиції України розглядає скарги, в тому числі, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Відповідно ж до ч. 6 статті 37 вказаного Закону, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Виходячи з наведених правових положень вбачається, що кожна особа, яка вважає, що її права у сфері державної реєстрації порушено, може звернутися зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації не тільки до суду, а і до Міністерства юстиції України або його територіальних органів. Відповідно, такий порядок оскарження запропоновано в якості альтернативного судовому.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства юстиції України від 28 квітня 2016 року № 1258/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», прийнятому на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації про задоволення скарги ТОВ НВУКФ «ЕСКО» ЛТД від 04 квітня 2016 року № 02/4-04-16, було, зокрема:

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. від 05 березня 2016 року № 28610148 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. від 05 березня 2016 року № 28614184 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. від 05 березня 2016 року № 28961138 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно терміном до 26 жовтня 2016 року.

За наслідком аналізу наведеного наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2016 року № 1258/5 суд приходить до висновку про те, що Міністерством юстиції України, як органом, уповноваженим законом на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав, при прийнятті такого наказу було надано оцінку діям, які були вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном М.Б. під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, №28610148 від 05 березня 2016 року та № 28614184 від 05 березня 2016 року.

Водночас суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах такими, що безпосередньо впливають на права, свободи та інтереси позивача, є безпосередньо рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які були скасовані наведеним наказом Міністерства юстиції України від 28 квітня 2016 року № 1258/5.

Визнання ж протиправними дій відповідача щодо їх прийняття, вимоги про що заявляє позивач в межах розгляду даної адміністративної справи, з огляду на вже наявне рішення Міністерства юстиції України про скасування таких рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на думку суду, не можна вважати ефективним захистом прав, свобод та інтересів позивача.

При цьому, суд враховує, що відповідно до сталої судової практики, відображеної, зокрема, в рішенні Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа 21-881а15), спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

В даному випадку, таким ефективним способом захисту прав позивача є саме скасування відповідних рішень відповідача, що втім вже було вчинено на підставі наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2016 року № 1258/5.

Отже в межах розгляду даної адміністративної справи ТОВ НВУКФ «ЕСКО» ЛТД обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

А згідно правової позиції Верховного Суду України, наведеної в рішенні від 17 листопада 2015 року (справа 21-4371а15), наслідком визначення позивачем неправильного способу захисту порушеного права є відмова в задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, оскільки, позивач скористався своїм правом звернення до Міністерства юстицію України та подав скаргу на рішення відповідача, яка була розглянута уповноваженим органом, за наслідком чого було прийнято рішення про скасування відповідних рішень відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ НВУКФ «ЕСКО» ЛТД.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 128, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробнича упроваджувальна комерційна фірма «ЕСКО» ЛТД до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б. за участю третіх осіб - ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК», Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій - відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов