Справа № 813/1385/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 р. Справа № 876/5119/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2016 року по справі № 813/1385/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2016 року позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області №03.01/19 від 5 квітня 2016 року про скасування їй дозволу на імміграцію в Україну.

Позов мотивує відсутністю підстав для скасування рішення про надання дозволу на імміграцію. Позивач зазначає, що у рішенні №03.01/19 не обґрунтовано мотивів скасування дозволу на імміграцію в Україну, а зазначені у статті 12 Закону України «Про імміграцію» обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію, відсутні.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області №03.01/19 від 5 квітня 2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Азербайджанської Республіки ОСОБА_1.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою скерувати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення сторони відповідача про ухвалене судове рішення з питань зупинення провадження у справі. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повідомив відповідача - суб'єкта владних повноважень про можливість отримання копії ухвали суду від 1 червня 2016 року з питань зупинення провадження у справі безпосередньо в суді. Копію даної ухвали відповідачем отримано 15 червня 2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Головного управління №10522 від 15 червня 2016 року на супровідному листі суду про надіслання ухвали від 1 червня 2016 року та штамп відділу поштового зв'язку на конверті,у якому надійшла ухвала, із зазначенням дати відправлення 13 червня 2016 року.

Оскільки в справі відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в порядку передбаченому статтею 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 підтверджується укладення 3 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шлюбу, після чого позивач змінила прізвище із ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

Позивач разом із своїм чоловіком прибула в Україну у 2010 році після одруження та одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який наданий Державною податковою адміністрацією України. 31 травня 2011 року позивачу видано повістку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 безстроково.

За час подружнього життя у сім'ї ОСОБА_3 народилися діти: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 20 квітня 2011 року) та донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12 лютого 2014 року), які є громадянами України.

При розгляді судом першої інстанції справи у судовому засіданні представник позивача повідомив, що у квітні 2016 року працівники Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області викликали чоловіка позивачки ОСОБА_3 в Управління.

5 квітня 2016 року т.в.о. першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» прийнято рішення №03.01/19 про скасування виданого позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно з до абзацом 6 статті 1 Закону України «Про імміграцію», посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1)з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2)іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3)дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4)це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5)іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6)в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пунктом 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 22 Порядку для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

Згідно з пунктом 23 Порядку ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до пункту 24 Порядку рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів, відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Відповідно до частини 2 статті КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не зазначена норма закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, відповідно до пункту 6 крім тих, що наведені у статті 12 Закону України «Про імміграцію». Не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію». Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено порядок скасування дозволу на імміграцію, зокрема суду не надано доказів того, що позивача було запрошено для надання пояснень та з'ясування усіх обставин під час розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано всіх обставин. Так, частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки у позивача є двоє малолітніх дітей - громадян України, які знаходяться на утриманні батька та матері й потребують їх допомоги, таким чином вимушений виїзд позивача з території України може позбавити дітей материнської турботи, що є порушенням їх інтересів.

Проаналізувавши наведені законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що оскільки предметом оскарження є постанова Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2016 року, посилання апелянта про порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення сторони відповідача про постановлення ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2016 року з питань зупинення провадження в адміністративній справі не стосується даної справи.

Крім того, відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін;

2) змінити постанову суду;

3) скасувати її та прийняти нову постанову суду;

4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі;

5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі.

Відтак, суд в межах наданих йому КАС України повноважень не може задоволити апеляційну скаргу в частині направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2016 року по справі № 813/1385/16- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.