Справа № 813/2193/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/2193/16

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

01 листопада 2016 року Справа № 813/2193/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Єдинак Г.Б.,

від позивача не прибув,

від відповідача не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про скасування в частині постанов Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просить: скасувати постанову в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме: квартиру № 38, що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Чорвоної Калини, 104, на яке накладено арешт на підставі:

- постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № 21212771 від 07.09.2010 року, виданої відповідачем;

- постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника № 22259379 від 01.11.2010 року, виданої відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу відступлено обтяження згідно з іпотечними договорами та зареєстровано у державному реєстрі іпотек. 13.02.2012 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов’язаннями позичальника у кредитному договорі. 02.06.2016 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечними договорами від 16.05.2008 року, відповідачем накладено арешт. Вважає такі рішення відповідача протиправними у зв’язку з тим, що згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов’язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов’язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов’язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пояснив суду, що відповідач наклавши арешт на майно, не повідомив про це позивача, всупереч ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без його участі /а.с.84, 89/.

Відповідач участь уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Вирішуючи дану справу суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі – Закон № 606-XIV) (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Положеннями ст. 54 Закону №606-XIV передбачено, зокрема, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-XIV спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, в адміністративних судах не підлягають розгляду спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, якщо процесуальним законодавством передбачено інший порядок їх судового оскарження.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Процесуальні правила звернення до суду та інструменти захисту права особи, порушеного арештом нерухомого майна, визначені, зокрема, статтями 114 та 152 ЦПК України.

Суд зазначає, що публічно-правовими є лише спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні, і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби – суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані зі спором про право на це майно.

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спір про звільнення майна з-під арешту не є публічно-правовим, оскільки за суб'єктним складом та характером правовідносин не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке надано у п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, він не підлягає вирішенню відповідно до цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У такому випадку суд роз'яснює позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено вирішення даної категорії справ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв’язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 157, 158-160, 165, 181 КАС України, -

у х в а л и в :

1. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Кей-Колект” про скасування в частині постанов Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції – закрити.

2. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Кей-Колект” сплачений судовий збір у сумі 2756,00 грн.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, згідно ст. 186 КАС України. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано, згідно ст. 254 КАС України. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.11.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.