Справа № 323/3163/16-а
Суддя: Щербань Л. С.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/3163/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

09.11.2016 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі : головуючої судді Щербань Л.С., при секретарі Щербині Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Оріхів адміністративний позов ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов`язання здійснити призначення пенсії за вислугою років,

ВСТАНОВИВ:
26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у якому просив: визнати неправомірним рішення Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років та протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ); зобов`язати Пологівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до його стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ), увесь період навчання курсантом у Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому в Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно як строкову військову службу, час роботи на начальницьких посадах в органах внутрішніх справ дізнавачем Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29 червня 1997 року по 26 березня 1998 року включно; на слідчих посадах Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 26 березня 1998 року по 05 жовтня 1999 року включно; на слідчих посадах у СГ та СВ ПМ ДПІ у Оріхівському районі з 13 жовтня 1999 року по 05.07.2002 року; в органах прокуратури Запорізької області з 08 липня 2002 року по 05 вересня 2016 року включно, загальною тривалістю 23 роки 09 днів; зобов`язати Пологівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести обчислення, призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років з 05.09.2016 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ) у розмірі 88% від суми його місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження граничного розміру та з наступним проведенням перерахунку його пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію; стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору.

Адміністративний позов обгрунтовано тим, що відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» він набув право на пенсію за вислугою років, тому відмова відповідача у призначенні пенсіії є протиправною, такою що порушує його права та інтереси, а також дискредитує гарантії соціального захисту працівників прокуратури.

Позивач зазначив, що він перебуваючи на посаді прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури, 05 вересня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру». При цьому, на момент його звернення до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року його стаж становив 23 роки 09 днів, у тому числі стаж роботи на посадах слідчих прокуратури та прокурорів більше 14 років, що підтверджується даними його трудової книжки. З підрахунку стажу, проведеного відповідачем, позивач вбачає, що відповідачем не був зарахований в повному обсязі його період навчання курсантом в Запорізькому училищі міліції МВС України ( в подальшому реорганізовано в Запорізький юридичний інститут МВС України) з 16 серпня 1993 року по 29 червня 1997 року включно.

Відповідач рішенням комісії про розгляд спірних питань з призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 12.09.2016, відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на те, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у тому числі Закону України «Про прокуратуру» і пенсійне забезпечнення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також у зв`язку з відсутністю у позивача необхідно стажу роботи.

В судовому засідані позивач на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Статтею 6 КАC України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що 05.09.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема 88 % від суми місячної чинної заробітної плати.

Відповідач рішенням комісії про розгляд спірних питань з призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 12.09.2016, відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на те, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у тому числі Закону України «Про прокуратуру» і пенсійне забезпечнення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також у зв`язку з відсутністю у позивача необхідно стажу роботи. Позивач з відмовою не погодився та звернувся до суду із даним позовом.

Також судом встановлено, що на день звернення до відповідача щодо призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», стаж роботи позивача становив 23 роки 09 днів: навчання курсантом в Запорізькому училищі міліції МВС України, яке у подальшому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1994 №529 реорганізовано в Запорізький юридичний інститут МВС України, з 16 серпня 1993 року по 29 червня 1997 року включно; на начальницьких посадах в органах внутрішніх справ дізнавачем Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29 червня 1997 року по 26 березня 1998 року включно; на слідчих посадах Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області: слідчим; старшим слідчим, заступником начальника відділу-начальником слідчого відділення з 26 березня 1998 року по 05 жовтня 1999 року включно; на слідчих посадах у СГ та СВ ПМ ДПІ у Оріхівському районі ДПА України в Запорізькій області: старшим слідчим слідчої групи; старшим слідчим слідчого відділення; заступником начальника відділу податкової міліції-начальником слідчого відділення податкової міліції з 13 жовтня 1999 року по 05.07.2002 року; в органах прокуратури Запорізької області на посадах: слідчого прокуратури Оріхівського району; старшого помічника прокурора Оріхівського району з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах та інших примусових заходів; старшого прокурора прокуратури Оріхівського району з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах та інших примусових заходів; старшого прокурора прокуратури Оріхівського району з питань нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів; прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 08 липня 2002 року по 05 вересня 2016 року включно.

16 серпня 1993 року, після здобуття повної загальної середньої освіти, позивача зараховано курсантом Запорізького училища міліції МВС України відповідно до наказу №14 від 16.08.1993 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1994 року №529 та відповідно до наказу МВС України від 02.09.1994 року №474 на базі Запорізького училища міліції МВС України створено Запорізький юридичний інститут МВС України, який позивач закінчив 28 червня 1997 року, що підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_1 , виданим 28.06.1997 року за реєстраційним номером 129, відповідно до якого останньому присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю правоохоронна діяльність.

У відповідності до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року за №637, передбачено, що час навчання у вищих навчальних закладах, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Період навчання позивача в Запорізькому училищі міліції МВС України (у подальшому Запорізький юридичний інститут МВС України) з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року, окрім записів в трудовій книжці та диплому, підтверджується також копією його послужного списку особистий номер М-061131, виданому 12.10.1999 Управлінням податкової міліції ДПА у Запорізькій області.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-XII, в редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України, вбачається, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Згідно до Переліку вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 р. №1410, Запорізький юридичний інститут МВС України входить до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відноситься до вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.

Наказ Міністра внутрішніх справ України №62 від 14.02.2008 «Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України» визначає, що статус «курсант» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно з положеннями ч. 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому, 25 березня 1992 року ухвалено Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» у ч. 1 ст. 25 цього Закону зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Окрім цього, висновком науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України №126/11-е від 02.02.2010 зазначено, що період навчання у вищій школі (училищі, інституті) МВС, зараховується до строкової військової служби.

Більш того, Вищий адміністративний суд визначив свою правову позицію з цього питання при розгляді аналогічної справи (ухвала від 02.06.2016 по справі К/800/6861/16), зазначивши, що військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів є строковою військовою службою.

Відтак, військова служба (навчання) в училищах (інститутах) МВС України курсантів (слухачів) є строковою військовою службо і має зараховуватись до стажу, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ч.5 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалось Конституційним Судом України що відображено в Рішеннях N 1-зп від 13 травня 1997 року, N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та N 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року. При цьому, зазначеними рішеннями встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Конституційним Судом України неодноразово розглядались питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулюно правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За статтею 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.

У відповідності до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

22.05.2008 Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. у справі №1-29/2007 визначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної,правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966р., Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996р., Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996р. держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

В п.4 рішення від 11.10.2005р. у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. у справі №1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999р. N8-pn/99, від 20 березня 2002р. N5-рп/2002, від 17 березня 2004р. N7-рп/2004, від 1 грудня 2004р. N20-рп/2004).

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. (абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. Законом України від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузили його соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Таким чином, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі cт.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001 №2663-ІІІ) та керуючись вимогами ст.22 Конституції України, в розмірі 88% суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору.

Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

У відповідності до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, а відтак, згідно зі статтею 2 цього ж Закону на такий вид трудової пенсії як пенсії за вислугу років.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (08.07.2002) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII.

Статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року визначено наступне:

ч.1 - прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

ч.2 - розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

ч.3- середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії.

ч.5 - до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

ч.17 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2016 №1697-VІІ, частиною другою статті 86 якого встановлено, що пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Вимогу частини 15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2016 №1697 - VІІ щодо максимального розміру пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність на місяць, суд не приймає до уваги, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 цю вимогу визнано такою, що не відповідає Конституції України.
Також Конституційний Суд України 08.06.2016 р. по справі №1-8/2016 рішенням №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII зменшено розмір пенсії позивача у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 88% до 60% та занижено її максимальний розмір, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суд вважає, що порушуються вимоги ст.22 Конституції України і гарантоване право на нарахування позивачу і отримання пенсії за вислугу років вимоги п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-УШ, про наступне: У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру». Виходячи із викладеного у зазначених рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугою років мав стаж роботи, що дає йому право на пенсію за вислугою років- 23 роки 09 місяців, факт набуття позивачем права виходу на пенсію за вислугою років незалежно від віку відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є беззаперечним, що в свою чергу свідчить про протиправність дій Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про наступне проведення перерахунку пенсії позивача у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, оскільки за змістом ст. 2 КАС України суд захищає лише права, свободи або законні інтереси, уже порушені на момент розгляду справи судом, тоді як перерахунок пенсії позивача на цей момент не проводився.
Судовий збір за подачу до суду першої інстанції адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 551,20 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.2,6,7,8,9,10-11,70-72,160-163,254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов`язання здійснити призначення пенсії за вислугою років задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ) .

Зобов`язати Пологівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ), увесь період навчання курсантом у Запорізькому училищі міліції МВС України та у подальшому в Запорізькому юридичному інституті МВС України з 16 серпня 1993 року по 28 червня 1997 року включно як строкову військову службу, час роботи на начальницьких посадах в органах внутрішніх справ дізнавачем Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 29 червня 1997 року по 26 березня 1998 року включно; на слідчих посадах Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 26 березня 1998 року по 05 жовтня 1999 року включно; на слідчих посадах у СГ та СВ ПМ ДПІ у Оріхівському районі з 13 жовтня 1999 року по 05.07.2002 року; в органах прокуратури Запорізької області з 08 липня 2002 року по 05 вересня 2016 року включно, загальною тривалістю 23 роки 09 днів.

Зобов`язати Пологівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести обчислення, призначити та виплачувати з 05 вересня 2016 року пенсію за вислугу років ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 16.01.2014 Оріхівським РС УДМС України в Запорізькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону від 12.07.2001 №2663-ІІІ) у розмірі 88% від суми його місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи без обмеження граничного розміру.

Стягнути з Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 гривен 20 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів через суд першої інстанції з дня отримання копії постанови.

Cуддя: Л.С.Щербань