Справа № 826/25224/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Київ К/800/4939/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Заїки М.М.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Верховного Суду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов'язання перерахувати заробітну плату. В обґрунтування вимог зазначали, що з 28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ), згідно з яким Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) викладено у новій редакції, зокрема статтею 147 визначено нові розміри посадових окладів працівників апарату суду. Посилаючись на те, що не зважаючи у зміни в законодавстві, відповідач відмовився провести перерахунок посадових окладів і продовжував виплачувати заробітну плату в меншому ніж належить розмірі, просили суд визнати протиправною відмову Верховного Суду України у перерахунку заробітної плати позивачів відповідно до статті 147 Закону № 2453-VІ та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з урахуванням розміру посадового окладу, передбаченого статтею 147 Закону № 2453-VІ та раніше здійснених виплат за період з 28 березня по 08 вересня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі порушують питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема Законів № 192-VІІІ, № 2453-VІ та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Вказують, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та не взяли до уваги рішення Конституційного Суду України №5-рп/2002, 7-рп/2004, 20-рп/2004, 8-рп/2005, ухвалені у справах щодо пільг, компенсацій і гарантій.

В запереченнях на скаргу Верховний Суд України просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачі працюють у Верховному Суді України, зокрема, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - помічниками судді, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на посаді головного консультанта (судді). Посади, на яких працюють позивачі, віднесено до третьої категорії посад державних службовців.

З 28 березня 2015 року набрав чинності Закон № 192-VІІ, яким затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлювалась в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Впродовж квітня-червня 2015 року позивачі неодноразово звертались до керівника апарату Верховного Суду України Кучерині І.І. з проханням вжити заходів щодо упорядкування умов оплати праці працівників Верховного Суду України відповідно до Закону № 2453-VI та перерахувати заробітну плату, починаючи з 28 березня 2015 року з урахуванням положень статті 147 цього Закону.

17 квітня та 13 липня 2015 року начальником планово-фінансового управління Мисакою В.І. надано відповіді про те, що питання щодо приведення посадових окладів працівників апарату Верховного Суду України у відповідність до вимог Законів № 192-VІІ, № 2453-VІ можливо вирішити у разі внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

З 28 березня 2015 року Законом № 192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин 7, 8 статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною 2 статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статей 145, 146 Закону № 2453-VІ фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Верховний Суд України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, оскільки з 28 березня по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень частини 1 статті 147 Закону № 2453-VІ, у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 12 липня 2016 року №21-1726а16; від 13 липня 2016 року № 818/3372/15 та від 13 липня № 820/4653/15.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій суб'єкта владних повноважень та правильно відмовили в позові.

Доводи та мотиви скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
М.М. Заїка
Ю.К. Черпак