Справа № П/811/1137/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року справа № П/811/1137/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: ОСОБА_2;

третьої особи-1: не зявились;

третьої особи-2: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОлександрійської міської ради
до треті особиДержавного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області ОСОБА_4 Приватне підприємство Гео-Кадастровий Центр
проскасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Олександрійська міська рада звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та Приватне підприємство Гео-Кадастровий Центр, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області ОСОБА_2 щодо проведення 01 березня 2016 року державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1166 га, за кадастровим номером :15:745:0002, яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина);

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1166 га, за кадастровим номером :15:745:0002, яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина), що здійснена 01 березня 2016 року Державним реєстратором Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області ОСОБА_2.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що державним реєстратором ОСОБА_2 в порушення встановленої законом процедури державної реєстрації земельної ділянки 01 березня 2016 року проведено реєстрацію земельної ділянки земельної ділянки площею 0,1166 га (кадастровий номер :15:745:0002), яка призначена для садівництва та знаходиться на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина), м. Олександрія.

Позивач вказував на те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який був наданий для реєстрації земельної ділянки ОСОБА_4 не подавався на погодження до відділу архітектури виконавчого комітету міської ради, а заяву на реєстрацію земельної ділянки подано особою, якій дозвіл на розробку проекту відведення не надавався позивачем. Вважає, що державним реєстратором порушені права та законні інтереси територіальної громади в особі Олександрійської міської ради.

Представники позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов вважає необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки винесене рішення є правомірними та такими, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.132).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Представник ПП "Гео-кадастровий центр" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав подав письмові заперечення та зазначив, що проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, що розташована на колишніх відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ "Черемшина") виготовлений у відповідності до чинного законодавства (а.с.47-51).

Дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, 08 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Олександрійської міської ради Кіровоградської області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина), м. Олександрія, Кіровоградська обл. (а.с.10).

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої та сьомої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Судом встановлено, що відповідь про результати розгляду заяви від 08 липня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина), м. Олександрія, Кіровоградська обл. ОСОБА_4, позивачем надано не було.

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дана норма, введена до Земельного кодексу України законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок" від 2 липня 2013 року №366-VII. Відповідно до пояснювальної записки до проекту даного закону, його розроблено, зокрема, з метою удосконалення процедури відведення земельних ділянок шляхом запровадження принципу мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Аналізуючи наведені норми права суд вважає, що вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

У подальшому були внесені зміни до цієї статті, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності субєкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 р. у справі № 21-358а13.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що принцип мовчазної згоди це один із інститутів дозвільної системи. Суть якого полягає в тому, що особа набуває право на провадження певних дій без одержання документа дозвільного характеру за умови, якщо ним подано в установленому законом порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Судом встановлено, що враховуючи принцип мовчазної згоди, 04 серпня 2015 року ОСОБА_4 уклав з ПП Гео-кадастровий центр договір №04/08 з розроблення проектно-технічної документації із землеустрою, за яким ПП Гео-кадастровий центр зобов'язалося розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина), м. Олександрія, Кіровоградська обл. (а.с.12,13).

Разом з тим, 04 вересня 2015 року (в строк визначений ст.118 ЗК України) ОСОБА_4 на адресу позивача направив повідомлення про укладення вищезазначеного договору щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,1166 га, на бувших відвалах Байдаківського вуглерозрізу (біля СГТ Черемшина), м. Олександрія, Кіровоградська обл. (а.с.11).

При цьому до повідомлення додано копію договору на розроблення проектно-технічної документації із землеустрою, копію заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, що 01 березня 2016 року Державним реєстратором Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області ОСОБА_2 проведено реєстрацію земельної ділянки згідно поданого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва (а.с.7).

Щодо тверджень представника позивача про те, що відповідно ч.7 ст.118 ЗК України принци мовчазної згоди може бути реалізована лише в частині замовлення та виготовлення проекту то суд не бере їх до уваги та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

Так на думку суду, суб'єктом владних повноважень порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

З огляду на зазначене вбачається, що реалізуючі свої права відповідно ч.7 ст.118 ЗК України за принципом мовчазної згоди ОСОБА_4 правомірно передбачав та сподівався на результат визначений законом.

Позивач посилався на те, що поданий державному кадастровому реєстратору ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва не був погоджений виконавчим органом Олександрійської міської ради у сфері містобудування та архітектури.

Відповідно до п.111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ України від 17.10.2012 року №1051 (далі Порядок №1051) державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Пунктом 110 Порядку №1051 передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

Відповідно до ч.6 ст.24 Закону України Про Державний земельний кадастр, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відповідно до ч.2 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Суд враховуючи, що згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва відсутній об'єкт будівництва, а також відсутні докази того, що ОСОБА_4 планується розташування такого об'єкта, то відсутня необхідність відповідного погодження виконавчим органом Олександрійської міської ради у сфері містобудування та архітектури.

Крім того суд зауважує, що є безпідставними твердження позивача про щодо визначення категорії земельної ділянки на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки з державної статистичної звітності форми 6-зем наданої Управлінням Держгеокадастру, земельна ділянка, яка відводиться у власність ОСОБА_4 для ведення садівництва належить до земель сільськогосподарського призначення і проходить по угіддям багаторічні насадження (а.с.65).

Також, зазначене підтверджено висновком Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі від 13.10.2015 року №02-19/408 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4, для ведення садівництва (а.с.66).

Більш того, відповідно до схеми генерального плану м. Олександрії Кіровоградської області, розміщеному на офіційному сайті Олександрійської міської ради, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.52), вбачається, що земельна ділянка входить до меж міста Олександрія.

Представник позивача в судовому засіданні в обґрунтування своєї позиції вказував, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України Закону України Про Державний земельний кадастр державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Проте, посилався, що ОСОБА_4 такого дозволу позивач не давав, а навпаки, 26 листопада 2015 року рішенням сто сьомої сесії шостого скликання Олександрійська міська рада Кіровоградської області було відмовила йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.14).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є особою, що на законних підставах, за наявності "мовчазної згоди", яка за своєю правовою природою є одним з інститутів дозвільної системи, виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому підстави для відмови в державній реєстрації земельної ділянки у Державного кадастрового реєстратора були відсутніми.

При цьому, в представник позивача в судовому засіданні не пояснив яке право Олександрійської міської ради порушене діями Державного реєстратора Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в результаті державної реєстрації земельної ділянки (присвоєння їй кадастрового номера, відкриття поземельної книги, тощо) втручання в право Олександрійської міської ради не відбувається, що підтверджується витягом (а.с.7).

Після підготовки усіх необхідних документів, останні будуть передані позивачу для вирішення питання надання у власність землі або відмову у наданні, наслідком розгляду якого буде відповідне рішення, як позитивне для ОСОБА_4, так і негативне. Тобто вирішення питання надати землю у власність чи ні позивачем здійснюватиметься в подальшому.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач у справі, як субєкт владних повноважень, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, у звязку із чим суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, Кіровоградський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що адміністративний позов Олександрійської міської ради задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Олександрійської міської ради про скасування державної реєстрації відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук