Справа № 826/4396/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2016 року письмове провадження № 826/4396/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів : головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П. розглянувши адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київхліб»

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про визнання протиправною бездіяльності

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Київхліб» (далі також - ПАТ «Київхліб», позивач) з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі також - Мінекономрозвитку України, відповідач), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 25 лютого 2016 року № 4102-10/50 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 (далі також - оскаржуване рішення);

- зобов'язати відповідача видати позивачу висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 відповідно до митних декларацій від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002395, від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002397, від 17 листопада 2015 року № 508040001/2015/003350, від 08 грудня 2015 року № 508040001/2015/003730 на 360 днів з моменту оформлення митних декларацій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що товариством були подані всі необхідні документи, які містять достовірну інформацію та відповідають чинному законодавству, проте, міністерством необґрунтовано відмовлено у наданні висновку про продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Мінекономрозвитку України в своїх запереченнях просило суд в задоволенні адміністративного позову повністю відмовити, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями законодавства України.

Сторонами заявлене спільне клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.

01 липня 2015 року від компанії «Ansercone Enterprise LP» (UK) на ім'я директора ПАТ «Київхліб» надійшов лист з пропозицією взяти участь у міжнародному тендері на вибір постачальника сої.

ПАТ «Київхліб» було прийнято вказану пропозицію участі у конкурсі та надіслано лист-заявку від 08 липня 2015 року з погодженням якості товару, строків оплати та ціновою пропозицією.

Листом від 03 серпня 2015 року представник компанії-нерезидента ОСОБА_1 (ОСОБА_1) повідомила позивача про те, що ПАТ «Київхліб» стало переможцем тендеру та запросила представника товариства обговорити пункти контракту на поставку сої, які не визначалися умовами тендера і підписати контракт.

20 серпня 2015 року між компанією «Ansercone Enterprise LP» (Великобританія) (покупець) та ПАТ «Київхліб» (Україна) (продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) № SB-B/200815, згідно умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець - прийняти та оплатити товар - сою насипом, країна походження - Україна, врожай 2015 року.

Відповідно до п. 6.1 контракту, додатку № General-SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року та додатків № 1-4 до контракту, покупець здійснює оплату протягом 360 календарних днів з дня оформлення митних декларацій.

На виконання умов контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року була здійснена поставка товару згідно митних декларацій від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002395, від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002397, від 17 листопада 2015 року № 508040001/2015/003350 та від 08 грудня 2015 року № 508040001/2015/003730.

За товар, поставка якого відбулась за МД від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002395 покупець сплатив 200 000, 00 доларів США, залишок несплаченої суми складає 169 348, 50 доларів США).

За інші три партії товару покупець не розрахувався, у зв'язку із чим має заборгованість перед продавцем у розмірі 459 265, 23 доларів США.

Враховуючи вказану заборгованість, ПАТ «Київхліб» звернулось до Мінекономрозвитку України із листом-зверненням про продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (вх. Мінекономрозвитку № 07/9363-16 від 15 лютого 2016 року).

До зазначеного листа позивачем було додано: копію довіреності на представника (на підписання контракту); копію довіреності на представника (на подання листа-звернення); копію контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; копію додатку № General-SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року до контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; копію додатку № 1 від 20 серпня 2015 року до контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; копію додатку № 2 від 02 вересня 2015 року до контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; копію додатку № 3 від 10 вересня 2015 року до контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; копію додатку № 4 від 16 листопада 2015 року до контракту № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; копії митних декларації від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002395, від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002397, від 17 листопада 2015 року № 508040001/2015/003350 та від 08 грудня 2015 року № 508040001/2015/003730; копію листа від компанії «Ansercone Enterprise LP» до ПАТ «Київхліб» від 01 липня 2015 року та його неофіційний переклад»; копію листа від ПАТ «Київхліб» до компанії «Ansercone Enterprise LP» від 08 липня 2015 року та його неофіційний переклад; копію листа від компанії «Ansercone Enterprise LP» до ПАТ «Київхліб» від 03 серпня 2015 року та його неофіційний переклад»; копію листа від ПАТ «Київхліб» до компанії «Ansercone Enterprise LP» від 01 лютого 2016 року та його неофіційний переклад; копію листа від компанії «Ansercone Enterprise LP» до ПАТ «Київхліб» від 11 лютого 2016 року та його неофіційний переклад.

Крім того, позивачем було надано відповідачу додаткові документи відповідно до супровідного листа (вх. Мінекономрозвитку № 07/9756-16 від 16 лютого 2016 року), а саме: копію довіреності на Денисенка І.М. від 10 лютого 2016 року від ПАТ «Київхліб»; картку розрахунків по нерезиденту «Ansercone Enterprise LP» згідно договору№ SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року; банківську виписку по рахунку ПАТ «Київхліб» від 14 вересня 2015 року та банківську виписку по рахунку ПАТ «Київхліб» від 01 грудня 2015 року.

За наслідками розгляду звернення ПАТ «Київхліб» (листи б/н від 15 лютого 2016 року, вх. відповідача від 15 лютого 2016 року № 07/9363-16 та б/н від 16 лютого 2016 року, вх. від 16 лютого 2016 року № 07/9756-16) та доданих до них документів, Мінекономрозвитку України прийнято рішення від 25 лютого 2016 року № 4102-10/50 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі також - Закон), імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до ч. 1 статті 6 вказаного Закону, строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Механізм віднесення операцій резидентів до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, а також умови видачі висновків щодо перевищення встановлених у статтях 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (185/94-ВР) строків проведення розрахунків за такими операціями (далі - встановлені строки) визначає Порядок продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2007 року № 1409 (далі також - Порядок).

Згідно пп. 4 п. 2 Порядку, до операцій, що здійснюються резидентами, належать: під час виконання договорів тендерної поставки - операції з поставки товарів (виконання робіт, надання послуг), замовлених за результатами міжнародних торгів (тендерів).

Положеннями п. 3 Порядку передбачено, що висновок стосовно віднесення операцій резидента до таких, що здійснюються за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення, та продовження встановлених строків (далі - висновок) видається Мінекономрозвитку.

Для одержання висновку резидент подає Мінекономрозвитку такі документи:

1) складений у довільній формі лист-звернення, що містить дані про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення, із зазначенням суми заборгованості та обґрунтуванням необхідності продовження встановленого строку на певний період;

2) засвідчені в установленому порядку:

- копія зовнішньоекономічного договору (контракту), в якому зазначаються адреса та банківські реквізити іноземних контрагентів. Якщо договір укладено іноземною мовою, заявник додає його переклад на українську мову;

- копії документів, що підтверджують здійснення зовнішньоекономічної операції, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, вантажних митних декларацій, коносамента, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг) (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку, датою подання документів, на підставі яких видається висновок, вважається дата їх реєстрації в Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку розглядає подані резидентом документи протягом 10 робочих днів після їх реєстрації і видає висновок або письмово відмовляє у його видачі із зазначенням підстави (п. 7 Порядку).

Згідно п. 9 Порядку, підставами для відмови у видачі висновку є: 1) подання резидентом документів: з порушенням вимог, зазначених у пункті 4 цього Порядку; що містять недостовірну інформацію; 2) невідповідність поданих резидентом документів законодавству.

З оскаржуваного рішення від 25 лютого 2016 року № 4102-10/50 вбачається, що згідно з пп. 2 п. 9 Порядку, у Мінекономрозвитку України відсутні правові підстави для видачі висновку щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями за контрактом № SB-B/200815 від 20 серпня 2015 року.

В письмових запереченнях відповідач вказав на те, що відповідно до підписаного контракту неможливо встановити приналежність саме цього контракту та листів, які були надані нерезидентом та позивачем до Мінекономрозвитку України.

Таким чином, ідентифікувати та віднести операцію за контрактом до договорів тендерної поставки не є можливим.

Виходячи з викладеного, позивач, на думку Мінекономрозвитку України, не довів віднесення контракту саме до договорів тендерної поставки, а відтак, відповідач не мав правових підстав для видачі відповідного висновку.

Проте, суд не погоджується із вказаними твердженнями Мінекономрозвитку України з огляду на наступне.

Підстави для відмови у наданні висновку, передбачені п. 9 Порядку, є вичерпними та не передбачають вимоги надання документального підтвердження обґрунтування необхідності продовження встановленого строку розрахунків на певний період. Обґрунтування необхідності продовження встановленого строку розрахунків, згідно вимог підпункту 1 пункту 4 Порядку, зазначається у самому листі-зверненні, що й було зроблено позивачем.

У відмові Мінекономрозвитку України у наданні висновку про продовження строків розрахунків в іноземній валюті за зовнішньоекономічними операціями вказано, що зовнішньоекономічні операції за контрактом не відповідають критеріям п. 2 Порядку. Проте така відмова є не вмотивованою, оскільки відповідачем не зазначено яким саме критеріям не відповідають подані документи зовнішньоекономічної операції.

Доводи відповідача про те, що контракт від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 укладено не на підставі проведеного тендеру, що є необхідною умовою поширення дії Порядку № 1409 на правовідносини щодо продовження строків розрахунків за ним, спростовується листуванням ПАТ «Київхліб» з компанією «Ansercone Enterprise LP» з приводу укладення вказаного контракту на підставі проведеного тендеру.

Зокрема, відповідно до листа від 11 лютого 2016 року компанія «Ansercone Enterprise LP» підтверджує, що тендер на вибір постачальника сої дійсно відбувався 03 серпня 2015 року, за наслідком проведення якого ПАТ «Київхліб» було обрано переможцем, що в свою чергу слугувало підставою для заключення контракту від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815.

При цьому, слід зазначити, що контракт, укладений між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності - резидентом та нерезидентом не повинен містити посилання на те, що він укладений саме на підставі проведення тендеру. Такої вимоги законодавство не містить.

Вказана позиція була висловлена і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2016 року № К/800/2372/16.

Відтак, посилання відповідача на неможливість встановлення приналежності саме цього Контракту та листів, які були надані ПАТ «Київхліб» та компанією «Ansercone Enterprise LP» до Мінекономрозвитку, до договору тендерної поставки є безпідставними.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин суд приходить до висновку про те, що подані позивачем документи відповідають вимогам Порядку, а підстави для відмови у видачі позивачу спірного висновку відсутні, у зв'язку із чим оскаржуване рішення Мінекономрозвитку України визнається протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, беручи до уваги, що відповідні повноваження відповідача щодо розгляду звернення позивача та прийняття рішення про надання висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 є дискреційними повноваженнями такого органу, суд враховує положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п. 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Відповідно, оскільки рішення про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 було визнано судом протиправним, а інші підстави для відмови у видачі висновку щодо продовження строків розрахунків відсутні, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення похідні позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача видати позивачу висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 відповідно до митних декларацій від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002395, від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002397, від 17 листопада 2015 року № 508040001/2015/003350, від 08 грудня 2015 року № 508040001/2015/003730 на 360 днів з моменту оформлення митних декларацій.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наведеного положення, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 756, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163, 256 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київхліб» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25 лютого 2016 року № 4102-10/50 про відмову у наданні висновку щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815.

3. Зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видати Публічному акціонерному товариству «Київхліб» висновок щодо продовження строків розрахунків за експортними зовнішньоекономічними операціями за контрактом від 20 серпня 2015 року № SB-B/200815 відповідно до митних декларацій від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002395, від 18 вересня 2015 року № 508040001/2015/002397, від 17 листопада 2015 року № 508040001/2015/003350, від 08 грудня 2015 року № 508040001/2015/003730 на 360 днів з моменту оформлення митних декларацій.

4. Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Київхліб» судові витрати у розмірі 2 756, 00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя: Арсірій Р.О.

Судді: Кузьменко В.А.

Огурцов О.П