Справа № 813/1186/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 876/4255/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Кухтея Р.В. Попка Я.С., ,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року по справі № 813/1186/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К "Про звільнення ОСОБА_1.";

- поновити ОСОБА_1 з 10.03.2016 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з наданням відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 10.03.2016 по 04.09.2016.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що наказ відповідача про звільнення позивача з роботи є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у позивача була необхідність по догляду за хворою дитиною у період з 14.01.2016 по 21.01.2016, що підтверджується довідкою головного лікаря Самбірської міської дитячої лікарні. Зазначає, що станом на 09.03.2016 позивач була прийнята на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а тому не могла бути звільнена з цієї посади за відсутність на робочому місці у період з 14.01.2016 по 21.01.2016, тобто період, коли позивач вказану посаду не обіймала. Також посилається на те, що відповідач пропустив, передбачені ст. 148 КЗпП України, строки притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К "Про звільнення ОСОБА_1.".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 10.03.2016.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив відповідач Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, яке покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що підставою для видання наказу "Про звільнення ОСОБА_1." від 09.03.2016 року №456/К стали акт від 14.01.2016 року про відсутність позивача на робочому місці 14.01.2016 року з 09:00 год. по 17:55 год., а також акт від 21.01.2016 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в період з 14.01.2016 року по 21.01.2016 року. Від позивача жодних повідомлень про причини відсутності на робочому місці у вказаний період не надходило. Тому, 09.03.2016 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області видано наказ за № 456/К "Про звільнення ОСОБА_1." за прогул, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 12.01.2016 № 18/К ОСОБА_1 приступила до виконання обов'язків на посаді провідного спеціаліста відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

У зв'язку зі змінами у штатному розписі районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції у Львівській області, станом на 2015 рік, згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 № 455/К ОСОБА_1 09.03.2016 призначено на посаду провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області в порядку переведення, звільнивши з посади провідного спеціаліста відділу організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

09.03.2016 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області видано наказ за № 456/К "Про звільнення ОСОБА_1." за прогул відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Підставою для звільнення стала відсутність на робочому місці провідного спеціаліста сектору організаційного забезпечення Самбірського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 у період з 14.01.2016 року по 21.01.2016 року та неналежне підтвердження тимчасової непрацездатності відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2011 №455.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийняті оскаржуваного наказу не враховано обставин, які не залежали від волі позивача, а тому суд прийшов до висновку про те, що причина відсутності ОСОБА_1 на роботі є поважною, що є підставою для скасування наказу про звільнення позивача.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 цієї постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Факт відсутності працівника на роботі може підтверджуватися, зокрема, письмовими свідченнями інших працівників, письмовим поясненням самого працівника, відповідним актом, складеним в присутності його безпосереднього керівника у довільній формі, доповідними чи службовими записками безпосереднього керівника, працівника, його співробітників та інших осіб.

Визнаючи протиправним та скасовуючи наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К "Про звільнення ОСОБА_1." суд першої інстанції підставно вважав, що причина відсутності ОСОБА_1 на роботі у період з 14.01.2016 року по 21.01.2016 року є поважною, оскільки в цей період часу ОСОБА_1 здійснювала догляд за сином ОСОБА_4, що стверджується випискою з протоколу ЛКК при Самбірській міській дитячій лікарні Львівської області № 35 від 14.01.2016 року та листом головного лікаря Самбірської міської дитячої лікарні ОСОБА_5 від 18.03.2016 №19.

Вказані докази, на переконання апеляційного суду, не є неналежним підтвердженням тимчасової непрацездатності в світлі норм Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2011 №455, однак є достатніми для визнання причин відсутності на роботі поважними, і саме це береться до уваги апеляційним судом при розгляді вказаного спору.

Таким чином, апеляційним судом встановлено те, що при прийнятті рішення про звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відповідач діяв з перевищенням повноважень та всупереч вимогам, що передбачені чинним законодавством, що є підставою для скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.03.2016 №456/К "Про звільнення ОСОБА_1."

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що інших висновків суду першої інстанції апелянт не оскаржує, а тому апеляційний суд, в силу ч.1 ст. 195 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, не знаходить підстав для їх оцінки.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року по справі № 813/1186/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Р.В. Кухтей

Я.С. Попко