Справа № 332/2055/16-а
Суддя: Марченко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2055/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Марченко Н.В.

при секретарі Фурдак В.Й.

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України про зобовязання вчинити певні дії, суд -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом (а.с.146) до Регіонального відділення Фонду державного майна України про зобовязання вчинити певні дії, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що при звільненні відповідачем не було зроблено повного розрахунку належних виплат при звільненні позивачу, а саме: не проведено перерахунок заробітної плати при звільненні, не нарахована та не виплачена індексацію заробітної плати за період з 01.12.2015р. по 30.04.2016р. в загальній сумі 5283,27 грн. на підставі ст. 18 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», не нарахована не виплачена матеріальна допомога при виході на пенсію у розмірі посадового окладу на день звільнення, на підставі п. 2.7. Наказу Фонду державного майна України за № 3144 від 19.07.2012 р., не нарахована та невиплачена одноразова грошова допомога в розмірі 10 пенсій, на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 31.10.2011 року, п. «є» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не нарахована та невиплачена компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням термінів їх виплати, на підставі Закону України від 19.10.2000р. №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", та Постанови КМУ від 21.02.2001р. №159.

Предстваник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача в судове засідання просив суд відмовити в задоволенні позові, оскільки вважає його не обгрунтованим.

Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, працювала в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Запорізькій області з 24.05.2000 року по 06.06.2016 року на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно - документального та інформаційного забезпечення, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-11)

06.06.2016 року позивач звільнилась за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП. Однак, відповідачем, не був зроблений повний розрахунок належних виплат при звільненні.Відповідач не розрахувався з ОСОБА_1 в повному обсязі, а саме: не проведено перерахунок заробітної плати при звільненні, не нарахована та не виплачена індексацію заробітної плати за період з 01.12.2015р. по 30.04.2016р. в загальній сумі 5283,27 грн. на підставі ст. 18 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», не нарахована не виплачена матеріальна допомога при виході на пенсію у розмірі посадового окладу на день звільнення, на підставі п. 2.7. Наказу Фонду державного майна України за № 3144 від 19.07.2012 р., не нарахована та невиплачена одноразова грошова допомога в розмірі 10 пенсій, на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 31.10.2011 року, п. «є» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не нарахована та невиплачена компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку порушенням термінів їх виплати, на підставі Закону України від 19.10.2000р. №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", та Постанови КМУ від 21.02.2001р. №159.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 30.05.2016, останню звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організаційно-документального та інформаційного забезпечення, про що свідчить наказ регіонального відділення від 01.06.2016 №73-к.

При звільненні позивача, регіональне відділення виплатило ОСОБА_1 згідно з наказом регіонального відділення від 01.06.2016 №73-к заробітну плату за червень 2016 року та компенсація за всі не використані дні щорічних та додаткових відпусток.

Позовні вимоги позивача про стягнення з регіонального відділення індексації заробітної плати за період з 01.12.2015 по 30.04.2016 року не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» прописує Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов'язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації заробітної плати, обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі -Порядок), з урахуванням внесених до нього змін.

Пунктом 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII внесено зміни до п. 1. ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", яким встановлено новий поріг для проведення індексації грошових доходів населення на рівні індексу споживчих цін 103%. Отже, право на проведення індексації заробітної плати настає, коли індекс споживчих цін перевищить поріг індексації, встановлений з січня 2016 року у розмірі 103%.

Оскільки індекс споживчих цін за січень - лютий 2016 року становив 100,5 % (100,9 х 0,996), то право на індексацію у січні - квітні 2016 року заробітної плати не настало.

З 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України „Про державну службу" від 10.12,2015 № 889-VIII, згідно з яким відбулося реформування оплати праці державного службовця.

Так, з 1 травня 2016 року ОСОБА_1 був підвищений посадовий оклад, при цьому, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбулося підвищення, приймається за 100 відсотків. Отже, право на таку індексацію в травні 2016 року у ОСОБА_1 відсутнє.

Подальше обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з 1 червня - місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу, як це передбачено пунктом 5 Порядку.

Позовні вимоги про виплату матеріальної допомоги при виході на пенсію у сумі посадового окладу, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII ) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Статтею 5 Закону №889 визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, Закон №889 є нормативно - правовим актом спеціальної дії щодо регулювання питань з прийняття, проходження та звільнення громадян з державної служби, а інші нормативно - правові акти підлягають застосуванню лише в частині, яка не визначена вказаним законом та не суперечить йому.

Відповідач зазначає, що дійсно ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (який втратив чинність 01.05.2016) було визначено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Проте, відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-18 ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП виключено з 01.04.2014.

Позивач звільнилася з державної служби 06.06.2016 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Розглядаючи вимогу позивача про виплату матеріальної допомоги при виході на пенсію в сумі посадового окладу, слід застосовувати норми Закону №889.

Частиною 3 ст. 83 Закону №889 визначено підстави виплати державному службовцю вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати, а саме: звільнення з державної служби у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов та досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 87 Закону №889 передбачено виплату державному службовцю вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати в разі звільнення з державної служби в таких виключних випадках: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Перелік умов, визначених в статтях 83, 87 Закону №889, за яких державному службовцю виплачується вихідна допомога є вичерпним та не підлягає додатковому тлумаченню.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач звільнилася з державної служби з власної ініціативи, чинним законодавством не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Колективним договором регіонального відділення не передбачено виплату матеріальної допомоги при виході на пенсію.

Позовні вимоги позивача про нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 90 Закону №889, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, право на отримання одноразової грошової допомоги при виході на пенсію передбачено пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності з нормами вказаного пункту, право на отримання одноразової допомоги мають особи, які відповідають певним умовам: особи, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - ЗО років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1, остання при звільненні працювала на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-документального та інформаційного забезпечення в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Запорізькій області.

При цьому, Фонд державного майна України, як і його регіональні відділення, не відноситься до закладів та установ державної або комунальної форми власності, оскільки є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності (ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України»).

Крім того, відповідно до приписів ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

є) жінки, зайняті протягом повного сезону на вирощуванні, збиранні та післязбиральній обробці тютюну, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років;

є) робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років

ж) жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, на ОСОБА_1 не поширюється дія пунктів "е"-"ж" визначених в Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Також, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошова допомога в розмірі 10 місячних пенсій, яку позивач просить стягнути з відповідача, виплачується при призначенні пенсії за віком станом на день її призначення.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, на виконання пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати .

Пунктом 7 Порядку №1191 передбачено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

За таких обставин зазначаємо, якщо позивач не має права на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, то як виплата такої грошової допомоги здійснюється саме органами Пенсійного фонду України, а не організацією з якою позивач перебував в трудових відносинах.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати на день винесення рішення суду та зобов'язання відповідача зробити помісячне корегування персоніфікованих даних ОСОБА_1 на підставі стягнутих сум заробітної плати (у вигляді премій, надбавок, індексації, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати), то ці вимоги не пілягають задоволенню, оскільки під час звільнення позивача з державної служби з нею було проведено повний розрахунок належних їй грошових виплат, передбачених чинним законодавством, то відсутні підстави для задоволення вищевказаних позовних вимог, оскільки такі вимоги є похідними.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, частиною 2 ст. 2 вищевказаного Закону передбачено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, пенсії; соціальні виплати; стипендії: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не поширюється на грошові доходи громадян, які мають разовий характер.

02.07.2016 була проведена позапланова перевірка працівниками Головного управління Держпраці у Запорізькій області та працівникамиРегіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №08-05-005/0462.Актом зафіксовано, що порушень чинного законодавства, з питань викладених у зверненні ОСОБА_1, Регіональним виділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області - не встановлено. Відтак, регіональне відділення не порушувало вимог законодавства про працю при звільненні працівника.

Таким чином суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2-12, 158-160 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення

Суддя: Н.В.Марченко