Справа № 820/5495/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Київ К/800/62847/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Маринчак Н.Є., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013

у справі № 820/5495/13-а Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргтехком»

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013, позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 14.02.2013 №, №, № (від 28.11.2012: № та №).

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 13.11.2012 за № 5169/2201/24336012 та акті позапланової перевірки від 06.02.2013 за № 408/2210/24336012, проведеної у зв'язку з оскарженням позивачем податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі висновків попередньої перевірки. Згідно з висновками акту від 13.11.2012 позивач порушив норми пункту 138.2 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.2, 198.3. 198.6 ст. 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): завищив витрати на загальну суму 913641,00 грн. у податковому обліку за 3-й та 4-й квартали 2011 року, 1-й та 2-й квартали 2012 року та податковий кредит на 182338,38 грн. грн. у податковому обліку за періоди з серпня по жовтень 2011 року та з лютого по червень 2012 року за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «Дельта універсал», ТОВ «Форест 2010», ТОВ «Діалог Транс», ТОВ «ТБ «Східна Україна», ТОВ «Остек Систем Груп» товарів (електрообладнання, інвентар), які не мали реального характеру, у результаті чого занизив податок на прибуток на загальну суму 199812,00 грн. у податковому обліку за 3-й та 4-й квартали 2011 року, 1-й та 2-й квартали 2012 року та завищив податковий кредит у податковому обліку за періоди з серпня по жовтень 2011 року та з лютого по червень 2012 року на 182338,38 грн.

Висновок про відсутність реального характеру правочинів між позивачем та цими постачальниками обґрунтовано посиланням на акти про неможливість проведення зустрічних звірок цих постачальників.

Згідно з актом перевірки від 06.02.2013 ДПІ, з посиланням на порушення наведених вище норм ПК за наслідками тих самих господарських операцій з тими ж постачальниками, зроблено висновки про завищення витрат на загальну суму 739721,00 грн. у податковому обліку за 3-й та 4-й квартали 2011 року, 1-й та 2-й квартали 2012 року та податковий кредит на 182638,29 грн. грн. у податковому обліку за періоди з серпня по жовтень 2011 року та з лютого по червень 2012 року, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 159869,00 грн. у податковому обліку за 3-й та 4-й квартали 2011 року, 1-й та 2-й квартали 2012 року та завищено податковий кредит у податковому обліку за періоди з серпня по жовтень 2011 року та з лютого по червень 2012 року на 182638,29 грн.

За наслідками перевірки від 13.11.2012 за № 5169/2201/24336012 ДПІ стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 14.02.2013: № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 159869,00 грн. за основним платежем та на 26950,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 182638,29 грн. за основним платежем та на 91319,17 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № - збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 26949,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

На підставі акту перевірки від 06.02.2013 прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.11.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 159974,00 грн. за основним платежем та на 26950,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 182338,38 грн. за основним платежем та на 91169,28 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Дельта універсал», ТОВ «Форест 2010», ТОВ «Діалог Транс», ТОВ «ТБ «Східна Україна», ТОВ «Остек Систем Груп» товарів (електрообладнання, інвентар) ці постачальники виписали на адресу позивача видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував витрати та податковий кредит у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за вищевказані податкові періоди.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу..

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача витрат та податкового кредиту, ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставок позивачу від ТОВ «Дельта універсал», ТОВ «Форест 2010», ТОВ «Діалог Транс», ТОВ «ТБ «Східна Україна», ТОВ «Остек Систем Груп» товарів. При цьому, доводи контролюючого органу обмежуються посиланнями на акти про неможливість проведення зустрічної звірки цих постачальників.

Разом із тим, суди попередніх інстанцій на підставі оцінки доказів, приєднаних до справи, а саме: копій видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, а також доказів подальшої реалізації нафтопродуктів позивачем, встановили факт поставки позивачу від ТОВ «Дельта універсал», ТОВ «Форест 2010», ТОВ «Діалог Транс», ТОВ «ТБ «Східна Україна», ТОВ «Остек Систем Груп» товарів та відповідно до цих обставин зробили правильні висновки про правомірність формування за наслідками господарських операцій з цими постачальниками витрат та податкового кредиту відповідних податкових звітних періодів. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Вищенаведені норми ПК не ставлять у залежність право платника податку на витрати та податковий кредит від фактичної сплати сум податків до бюджету постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив вартість товару (послуг) та ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписН.Є. Маринчак
підписВ.П. Юрченко