Справа № 727/8024/16-а
Суддя: Літвінова О. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8024/16-а
Провадження № 2-а/727/259/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року. Суддя Шевченківський районного суду м. Чернівці Літвінова О.Г. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність - протиправною, вчинення інших дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність - протиправною, вчинення інших дій.

Посилався на те, що ОСОБА_3, є інвалідом війни II групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно з вимогами частини п'ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ в редакції закону з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., інвалідам війни II групи та прирівняним до них особам щорічно до 5 травня повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" з 1 січня прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, встановлено в розмірі 1074 гривні.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році повинен становити 8 592,00 гривень (8*1074,00 грн.).

21 квітня 2016 року позивач, як інвалід війни II групи, отримав через поштове відділення № 58022 разову грошову допомогу в розмірі 2600,00 гривень, внаслідок чого не доотримав 5992,00 грн. (8592,00 - 2600,00).

6 червня 2016 року (вх. № С-912 від 13.06.2016) та 30 вересня 2016 року (вх. № С- 912/2 від 30.09.2016) позивач звертався з письмовими заявами до начальника Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради Гаєвської В.П. з проханням донарахувати та виплатити позивачу не пізніше наступного, з дня одержання заяви, дня різницю між сумою, яку належить сплатити згідно цього Закону та сумою, яку я фактично отримав, а саме: виплатити 5992,00 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) гривні (8592,00 - 2600,00 = 5 992,00) та надати письмову відповідь впродовж двох днів, разом з копіями відповідних підтверджуючих документів.

Листом № С-912 від 14.06.2016 р. в.о. директора Департаменту В. Гаєвська надіслала письмову відповідь на лист від 6 червня 2016 року про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" розмір грошової допомоги для інвалідів війни ІІ групи складає 2600 грн., яку позивачу було своєчасно виплачено. При цьому, в листі не зазначено чи буде проведено доплату невиплаченої різниці.

Відповіді від начальника Департаменту на лист від 30 вересня 2016 року, станом на день подання цього позову, позивач не отримав.

Вважає, що фактична відмова відповідача (у формі листа Департаменту № С-912 від 14.06.2016 р.) здійснити виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі, встановленому частиною п'ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням проведених виплат, є незаконною та неправомірною, а бездіяльність, яка полягає у не донарахуванні та не проведенні виплат згідно з Законом № 3551-ХІІ, - протиправною.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення є Міністерство соціальної політики України, який реалізує свої повноваження через підпорядковані та підконтрольні йому органи на місцях.

Отже, Департамент є відповідальними за невиконання покладених на нього обов'язків по нарахуванню та здійсненню виплат разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-ХІІ.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-ХІУ від 25.12.1998 р. стаття 13 доповнена частиною 4 такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 52-ІУ від 04.07.2002 р. статтю 13 після частини другої доповнено новою частиною, у зв'язку з чим частини третю і четверту стали вважати відповідно частинами четвертою і п'ятою.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до статті 13 Закону № 3551-XII, якою обов'язок визначення розміру щорічної разової грошової допомоги покладений на Кабінет Міністрів України у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 вказані положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відновленою редакцією ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" (зі змінами, з урахуванням рішення КСУ від 22.05.2016 р. № 10-рп/2008) передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога для інвалідів війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є інвалідами війни. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги інвалідам війни - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга. Поряд з цим, у справі ''Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

З письмової відповіді відповідача вбачається, що у квітні 2016 року позивачу було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 2600 грн., тобто у розмірі, що встановлений Постановою № 141.

Станом на квітень 2016 року, тобто на час виплати мені допомоги, діяла як постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни II групи в розмірі 2600 гривень так і частина 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", якою встановлено, що до 5 травня інвалідам війни II групи, виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, при цьому дію цієї норми зупинено не було ні іншими Законами, ні Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік".

За таких обставин, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме частина 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Просить Визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової грошові допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому частиною п'ятою статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", неправомірними, а бездіяльність - протиправною, зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника до нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2015 рік, обчислену відповідно до частини п'ятої статі 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмір восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведення виплати, з урахуванням виплачених сум, зобов'язати керівника Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати впродовж десяти днів з дня отримання постанови суду звіт про виконання рішення суду.

Відповідач надав суду заперечення в якому позовні вимоги не визнав просив в задоволенні позовних вимог відмовити, у зв'язку із безпідставністю та незаконністю позовних вимог

Дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.143 Конституції України та ст.67 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» держава фінансує у повному обсязі здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади. Кошти, необхідні для здійснення органами місцевого самоврядування цих повноважень, щороку передбачаються в Законі України про Державний бюджет України.

Пунктом 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2015р.» встановлено, що норми та положення ст. 12,13,14,15,16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вищезазначені норми Закону України «Про державний бюджет України на 2015р.» чинні, неконституційними не визнавались.

На виконання даної норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №141 від 02.03.2016р. «Деякі питання виплати у 2016р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських переслідувань»», якою встановлено порядок та розміри виплати зазначеної допомоги в 2016р., зокрема розмір грошової допомоги інвалідам ІІ групи (інвалід війни) складає 2600 грн., яку гр. ОСОБА_3 перераховано згідно платіжного доручення від 13.04.2016р. №5429.

Одночасно звертаємо увагу суду на те, що згідно рішення Конституційного суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 державні соціальні гарантії можуть бути визначені як Законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

По друге: Варто також звернути увагу на те, що Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Отже за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, тобто Закону України «Про державний бюджет на 2015р.».

Принагідно доводимо до відома суду, що відповідно до практики судових рішень Європейського суду з прав людини, Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами-учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, в рішенні від 03 червня 2014 року (Заява № 43331/12, справа «Валентина Ніканорівна Великода проти України») Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований, та до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного ст. ст. 19, 22, 46, 58 Конституції України, ст. . 7, 9, 11, 14, 70, 71, 72, 86, 158-163, 167, 181, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність - протиправною, вчинення інших дій відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців.

СУДДЯ