Справа № 809/982/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Справа № 876/7657/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ожог М.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Прокуратури Івано-Франківської області (далі - відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 333943,97 грн за період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року включно відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», стягнення 25172,24 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14.12.2015 року по 28.12.2015 року, стягнення судових витрат за проведення висновку спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» в сумі 500 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що норма статті 81 Закону України «Про прокуратуру» є чинною і виключною правовою нормою, що регулює спірні правовідносини, а не постанова Кабінету Міністрів України. Оскільки чинним законодавством передбачається з 01.07.2015 року оклад прокурора місцевої прокуратури у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, то дії відповідача є протиправними, а рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Позивачка в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з березня 1997 року перебувала на службі в органах прокуратури Івано-Франківської області (а.с. 16-17).

Наказом прокурора Івано-Франківської області № 1278к від 14.12.2015 із змінами внесеними наказом № 1445к від 21.12.2015 позивача звільнено з посади прокурора прокуратури Косівського району Івано-Франківської області та з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 18-19).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1697), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Норма ч.9 ст. 81 Закону № 1697 передбачає, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналогічні положення закріплено також ст. 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.2 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що положення ст.81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не були визнані неконституційним у встановленому порядку та є чинними.

Посадовий оклад позивача встановлений у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (з наступними змінами та доповненнями), якою визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, зокрема Схема посадових окладів працівників прокуратур міст (крім мм. Києва та Севастополя та міст із районним поділом), і з нього обчислено надбавки та проведено розрахунок при звільненні. Вказане підтверджується також розрахунковим листом за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 ( а.с. 88-91).

Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26 згідно з яким статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої, статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у 2015 році виплата заробітної плати позивачу правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. З цих підстав суд не бере до уваги висновок незалежної аудиторської фірми, наданий позивачем.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 08.07.2016 року № 5-рп/2016 не береться судом до уваги, оскільки вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII у тій частині, яка передбачає, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України. Таким чином, вищезазначене рішення не має жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки ним не визнавались неконституційними положення Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі № 809/982/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлено 09.11.2016 року.