Справа № 813/2023/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року № 813/2023/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про, з урахуванням збільшених позовних вимог, визнання протиправним і скасування наказу №959 від 27.04.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області» в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_2; про визнання протиправним і скасування наказу №193 о/с від 05.07.2016 року «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_2; поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, як у висновку службового розслідування, так і в спірному наказі від 27.04.2016 року навіть не розглядалась можливість застосування до позивача іншого дисциплінарного стягнення, не повязаного зі звільненням. Відповідач обмежився застосуванням крайнього і найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, не дослідивши в повній мірі всі обставини та докази, а також особу працівника. Також, зазначає позивач, в період його служби в органах поліції на нього не було накладено жодних дисциплінарних стягнень, що свідчить про належній рівень дотримання службової дисципліни та виконання покладених службових обовязків. Окрім того, позивач вказує на те, що в оскаржуваному наказі зазначено про порушення позивачем загальних положень законодавства (які регламентують права та обовязки поліцейського в цілому) без вказівки на порушення конкретних норм законів чи підзаконних нормативно-правових актів в контексті інкримінованого дисциплінарного проступку. Не зазначено в чому саме полягає дисциплінарний проступок, що, у свою чергу, вказує на свавілля відповідача як субєкта владних повноважень щодо визначення суті дисциплінарного проступку, ступеню його тяжкості, а також вибору та застосування дисциплінарного стягнення. Тобто, відповідачем порушено принцип пропорційного застосування існуючих дисциплінарних санкцій щодо тяжкості дисциплінарного проступку.

Відповідач в письмових запереченнях на позов зазначає, що оскаржувані позивачем накази були видані виключно на підставі висновку службового розслідування у чіткій відповідності до ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за наслідками якого й було прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача проти позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши представників сторін, суд встановив таке.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за №959 від 27.04.2016 року, за безвідповідальне ставлення до виконання службових обовязків на начальника старшого сержанта поліції ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за №193о/с від 05.07.2016 року (по особовому складу), відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 /у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби/ старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції ГУНП, з 05.07.2016 року, виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпустку в період роботи з 01 січня по 05 липня 2016 року, у кількості 22 календарних днів (з урахуванням 15 календарних днів основної відпустки та 7 календарних днів додаткової відпустки).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, поліцейським є громадянин України, який склав ОСОБА_3 поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст.18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов'язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_3 поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно з ч.2 ст.19 даного Закону, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року за №3460-IV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, у відповідності до ст.2 згаданого Закону, - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

З аналізу ст.12 цього ж закону випливає, що звільнення з органів внутрішніх справ є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення.

Статтею 14 визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Так, зокрема, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з наказу за №959 від 27.04.2016 року та висновку службового розслідування, затвердженого 10.04.2016 року, підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали наступні обставини.

В ніч з 03 на 04 березня 2016 року мобільною групою Головного управління перевірено діяльність чергових нарядів Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області.

Під час перевірки, о 00:15 виявлено автомобіль «Рено-Кенго», д.н.з 1180, який здійснював патрулювання в зоні № 2. Даний автомобіль рухався у напрямку із с. Щирець до м. Пустомити без включених проблискових маячків, синього кольору. У подальшому, автомобіль слідував через м.Пустомити та село Малечковичі до обїзної дороги м. Львова. Проїжджаючи біля ресторанного комплексу «Панська Гора», члени ГРПП на автомобілі «Рено-Кенго», д.н.з 1180, здійснили розворот та почали переслідувати автомобіль НОМЕР_1, який згодом і зупинили в селі Сокільники, Пустомитівського району. Мобільною групою проведено спостереження за діями членів ГРПП та виявлено, що останні поспілкувавшись із водієм автомобіля марки «Мазда», сіли у свої авто і разом відїхали від місця зупинки. Підїхавши до СТО, біля кільцевої дороги м. Львова, водій автомобіля «Мазда» припаркував свій автомобіль та пересів до працівників ГРПП, у їх службовий автомобіль «Рено-Кенго», д.н.з 1180, на якому вони разом поїхали у невідомому напрямку. Повернувшись через 20 хвилин, працівники ГРПП висадили водія автомобіля «Мазди» біля його автомобіля та поїхали у невідомому напрямку.

Прибувши у Пустомитівське ВП близько 01:25, члени мобільної групи перевірили журнал Єдиного обліку, в результаті чого встановили, що остання подія зареєстрована у ньому 03.03.2016 о 23:05 повідомлення по телефону «про коротке замикання в трансформаторі, у с. Гуменець». Поряд з цим, о 00:35 мобільною групою було виявлено та зафіксовано (на фото та відео) як екіпаж на автомобілі «Рено-Кенго», д.н.з. 1180, у складі: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зупинив автомобіль НОМЕР_1. Водночас, в приміщенні Пустомитівського ВП начальнику сектору СРПП підполковнику поліції ОСОБА_3, поліцейському старшому сержанту ОСОБА_2 та інспекторові ГРПП старшому лейтенанту ОСОБА_4 було поставлено запитання, чи виявлялись ними порушення ПДР, під час чергування 04.03.2016 з 00:00 по 02:00, чи зупиняли вони автомобілі та виявляли правопорушників. На які вони відповіли, що особисто ними, з 00:00 до 02:00 04.03.2016 не виявлялись жодні порушення та не зупинялись жодні транспортні засоби.

З огляду на викладені обставини, за результатами службового розслідування відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем вимог підп.2 та 3 п.13 ІІ «Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення поліції) ГУНП у Львівській області», затвердженого наказом ГУНП від 29.01.2016 року за №9, п.5 розділу IV та п.17 розділу ІІІ «Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події», затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1377, а також вимог ст.7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 22.02.2006 року за №3460-IV, та ст.18 Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, проаналізувавши вищезгадані обставини, які, на думку відповідача, свідчать про безвідповідальне ставлення до виконання службових обовязків, суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується патрулювання позивачем на службовому автомобілі без включених проблискових маячків синього кольору, то таке порушення не може свідчити про порушення службової дисципліни, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обовязку здійснювати патрулювання з проблисковим маячком синього кольору.

Представником відповідача також не було надано жодних документів, які б підтверджували згаданий обовязок.

Інструкція про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року за №1377 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1498/27943, встановлює порядок ведення єдиного обліку органами Національної поліції України, у тому числі їх структурними (відокремленими) підрозділами (відділами, відділеннями) (далі - органи поліції) заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а також порядок здійснення контролю за його дотриманням.

Пунктом 17 розділу ІІІ даної Інструкції передбачено, що прихованими від єдиного обліку вважаються заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які були відомі працівнику органу поліції, та відомості, які на час виявлення не внесено до журналу ЄО відповідного органу поліції, а самі заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події не отримали реєстраційного номера.

З приводу відсутності у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події запису про зупинку автомобіля НОМЕР_1, то, як вбачається з письмових пояснень позивача та матеріалів службового розслідування, на водія згаданого транспортного засобу не оформлювались жодні матеріали про вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, сам водій згаданого транспортного засобу відмовився надавати будь-які пояснення щодо обставин його зупинки.

А відтак, підстави для внесення будь-яких записів у Журнал єдиного обліку на той час були відсутні.

Що стосується інших обставин, зокрема, щодо причин зупинки автомобіля НОМЕР_1 та перебування водія вказаного транспортного засобу в службовому автомобілі ГРПП, то ні з оскаржуваного наказу за №959 від 27.04.2016 року, ні з висновку службового розслідування не можна прийти до чіткого висновку, які саме порушення були допущені позивачем, що стали підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, та конкретизують тяжкість дисциплінарного проступку.

В той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного звязку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

При цьому, якщо навіть припустити, що позивачем було допущено певні проступки, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість таких, обставини, за яких вони вчинені, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації.

На ці ж обставини звертає увагу також і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09.01.2013 року у справі «ОСОБА_5 проти України», зокрема Суд зазначає, що підстави для настання відповідальності за «порушення присяги» були викладені дуже нечітко; національне законодавство не передбачало адекватних гарантій проти зловживань та свавілля; крім того, воно не передбачало відповідну шкалу стягнень у рамках дисциплінарної відповідальності, яка б забезпечувала їх пропорційне застосування. За цих причин воно було несумісне з вимогами щодо «якості закону».

Таким чином, Суд закріпив необхідність застосування принципу пропорційності відповідальності при застосуванні дисциплінарних стягнень в залежності від тяжкості проступку.

В даному ж випадку, позивачем було застосовано крайній вид дисциплінарного впливу - звільнення зі служби без врахування обставин, які передбачені ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при застосування дисциплінарного стягнення.

А відтак, на думку суду, вищезазначене рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України) та пропорційності (п.3 ч.3 ст.2 КАС України).

За таких обставин, накази відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповідності до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також, враховуючи положення абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, позивача належить поновити з 06.07.2016 року.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Як передбачено абзацом третім п.2 цього ж Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В матеріалах справи наявна довідка від 28.07.2016 року за №2379 зі змісту якої вбачається, що виплати позивача у травні 2016 року становили 4184 грн. 04 коп., а у червні 2016 року - 3780 грн. 00 коп.

Визначаючи середньоденний розмір заробітної плати судом враховано кількість робочих днів визначених у листі Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року за №10846/0/14-15/13 та заробітну плату отриману у травні та червні 2015 року становить 204 грн. 21 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за вимушений прогул, судом враховано період з 06.07.2016 року по 09.11.2016 року та лист Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року за №10846/0/14-15/13. Така кількість днів становить 89.

З врахуванням викладеного, сума, які підлягає стягненню, дорівнює 18174 грн. 69 коп., за виключенням податків та обовязкових платежів, а середньомісячна заробітна плата, становить 3982 грн. 02 коп., теж за виключенням податків та обовязкових платежів.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог.

Крім того, постанова в частині поновлення та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню в силу положень ст.256 КАС України.

Судові витрати у формі судового збору у відповідності до вимог ст.94 КАС України присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області за №959 від 27.04.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області» в частині звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_2.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області за №193 о/с від 05.07.2016 року «По особовому складу» в частині звільнення зі служби поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_2.

4. Поновити ОСОБА_2 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 06.07.2016 року.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Ген.Григоренка, 3, на користь ОСОБА_2, що мешкає за адресою Львівська область, Яворівський район, смт.Івано-Франкове, вул.Терешкова,16, 18174 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 69 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та інших обовязкових платежів.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_2 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3982 грн. (три тисячі девятсот вісімдесят дві) грн. 02 коп., за виключенням податків та інших обовязкових платежів, підлягає негайному виконанню.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області, що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Ген.Григоренка, 3 на користь ОСОБА_2, що мешкає за адресою Львівська область, Яворівський район, смт.Івано-Франкове, вул.Терешкова,16, 1102 грн. (одна тисяча сто дві гривні) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

8. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

9. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 листопада 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк