Справа № 686/16735/16-ц
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 686/16735/16-ц

09 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому про стягнення суми неотриманої спадкодавцем пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся із позовом до суду, в якому просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на його користь недоотриману його померлою дружиною пенсію в сумі 32864,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 і має право на одержання суми пенсії, які їй належали, але не були одержані за життя.

Ухвалою від 22.08.2016 року Хмельницький міськрайонний суд, керуючись положеннями ст.ст. 122, 156 ЦПК України, ухвалив відкрити провадження у даній справі і призначити її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 28.09.2016 року позовна заява ОСОБА_1 Хмельницьким міськрайонним судом залишена без задоволення відповідно до вимог ст. 100 КАС України.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

28.09.2016 року Хмельницьким міськрайонним судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Натомість у резолютивній частині вказаної ухвали судом першої інстанції зазначено про залишення позовної заяви позивача без задоволення та вказано про можливість її оскарження в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем померлої дружини - ОСОБА_2.

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в м.Харцизьку Донецької області №154430 від 12.12.2013 року позивачу, починаючи з 26.11.2013 року, призначено пенсію в розмірі 2295,42 грн. в зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Посилаючись на факт недоотримання його померлою дружиною пенсійного забезпечення за період з 01.09.2003 року по 01.11.2013 року в загальній сумі 32864,96 грн., позивач листом від 02.08.2016 року звернувся до відповідача з вимогою розглянути питання про виплату йому, як спадкоємцю ОСОБА_2, вказаної суми пенсії.

Листом від 16.08.2016 року № 401/Д-12 Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому відмовило в задоволенні заяви позивача, мотивуючи свою відповідь відсутністю законних підстав для здійснення вказаної виплати позивачу, оскільки на момент смерті у громадянки ОСОБА_2 була відсутня недоотримана пенсія.

Позивач не погодився із такими діями відповідача та звернувся за захистом до суду.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб'єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб'єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами як цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Колегія суддів зазначає, що оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, то цей спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У зв'язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що відкриття апеляційного провадження у межах даної справи є помилковим, а тому підлягає закриттю, як помилково відкрите.

Керуючись ст.ст. 102, 157, 160, 185, 203, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 28 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про стягнення суми недоотриманої спадкоємцем пенсії - закрити, як помилково відкрите.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.