Справа № 2а-1670/3557/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року м. Київ К/800/60796/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (правонаступник Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області)

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013

у справі № 2а-1670/3557/12 Полтавського окружного адміністративного суду

за позовом Приватного підприємства (ПП) «Люг»

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ПП «Люг» звернулось до суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Полтаві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.12.2011 № .

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 19.12.2011 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для застосування до ПП «Люг» штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 14.11.2011 № 8704/23-5/32120831, про порушення підприємством пунктів 2.7, 2.8, 5.2, 5.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/1-320 (далі - Положення № 637) внаслідок перевищення 21.08.2009 - 25.08.2009, 05.10.2009 - 10.10.2009 ліміту залишку готівки в касі на загальну суму 205500,75 грн. та пунктів 2.6, 4.2 цього Положення внаслідок не оприбуткування 13.08.2010 в касу підприємства готівки в сумі 290000,00 грн.

За наслідками перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.12.2011 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1861001,50 грн., встановлених ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95).

Відповідно до абзацу пункту 2.7 Положення № 637 (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) виходячи з потреби прискорення обігу готівкових коштів і своєчасного їх надходження до кас банків для підприємств, що здійснюють операції з готівкою в національній валюті, установлюються ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) відповідно до вимог глави 5 цього Положення.

Підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів. (пункт 2.8 цього Положення).

Згідно з абзацом першим пункту 5.2 Положення № 637 установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі.

Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи (абзац другий цього пункту).

Пунктом 5.3 цього Положення встановлено, що ліміт каси підприємства встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси, за рішенням керівника підприємства або уповноваженої ним особи.

Встановивши у судовому процесі, що ПП «Люг» не було встановлено ліміт готівки каси відповідно до вимог пунктів 5.2, 5.3 Положення № 637, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про перевищення ліміту готівки каси на загальну суму 205500,75 грн., що відповідає загальній сумі готівки згідно із записами в касовій книзі підприємства за 21.08.2009 - 25.08.2009, 05.10.2009 - 10.10.2009.

Штрафні санкції, які встановлені статтею 1 Указу № 436/95 за порушення норм пунктів 2.7, 2.8 Положення № 637, є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки підпадають під визначення цих санкцій згідно зі статтею 238 ГК.

Частиною 1 ст. 250 цього Кодексу встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статті, якою ця стаття доповнена Законом України від 02.12.2010 р. № 2756-VI, із сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

З огляду на те, що Закон України від 02.12.2010 р. № 2756-VI набрав чинності з 1 січня 2011 року і не має зворотної сили, оскільки посилює режим юридичної відповідальності, а з дат вчинення позивачем порушень (21.08.2009 - 10.10.2009) до дати набрання цим Законом чинності строки, встановлені частиною 1 ст. 250 ГК, які до 1 січня 2011 року поширювались на такі правопорушення, збігли, суди зробили правильний висновок про неправомірність застосованих до позивача штрафних санкцій за порушення норм пунктів 2.7, 2.8 Положення № 637.

У судовому процесі встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 (позикодавець) було укладено договір про надання безвідсоткової позики від 08.02.2009 № 18/12.

13.02.2010 ОСОБА_2 вніс на рахунок позивача через касу банку 290000,00 грн., про що свідчить виписка по особовому рахунку позивача (а.с. 98, т.1).

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 4.2 цього Положення усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5).

Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Відповідно до абзацу шостого пункту 1.4 ст. 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976) безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів.

Підставою для висновку контролюючого органу щодо порушення позивачем норм пункту 2.6 Положення № 637 стали обставини внесення ОСОБА_2 на рахунок позивача грошових коштів у сумі 290000,00 грн. через касу банківської установи без обліку надходження цих грошових коштів в касу: під час перевірки встановлено відсутність прибуткового касового ордеру на цю суму та не відображення цієї суми у касовій книзі ПП «Люг». Висновок ДПІ про те, що вказані кошти були внесені в касу підприємства та не обліковані належним чином обґрунтовувалось тим, що в усіх випадках, крім суми 290000,00 грн., на суму отриманої позики виписувався прибутковий касовий ордер, готівка обліковувалась в касовій книзі і здавалась в банк. При цьому виписки з банківського рахунку підприємства неоднозначно відтворюють зміст операції щодо надходження готівки на рахунок підприємства.

Разом із тим, суди попередніх інстанцій на підставі оцінки приєднаних до матеріалів справи доказів, а саме: виписки за рахунком позивача за 13.08.2010 (а.с. 98, т.1), листа АТ «Укрсиббанку» від 13.08.2013 № 12-21/26666, в якому банк вказував, що 13.08.2010 на рахунок позивача були зараховані готівкові кошти у сумі 290000,00 грн. через фізичну особу ОСОБА_2, призначення платежу містить характеристику коштів «позика» (а.с. 114, т.2) - за відсутності з боку контролюючого органу доказів безсумнівного та однозначного підтвердження, що грошові кошти були внесені спочатку в касу підприємства з подальшим їх зарахуванням на банківський рахунок підприємства ОСОБА_2, як уповноваженою особою ПП «ЛЮГ», зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірного застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм пункту 2.6 Положення № 637 згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Оцінка доказів у справі судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Доводи ДПІ, наведені в касаційній сказі, не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко