Справа № 822/5162/14
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/5162/14

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

01 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Коваль К.В.,

за участі:

представника позивача: Цимбал Н.П.

представників відповідача: Жданкіної Л.К., Квасницького В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТСЦ "Поділля" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "ТСЦ "Поділля" про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Хмельницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТСЦ "Поділля" про стягнення податкового боргу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за товариством з обмеженою відповідальністю "ТСЦ "Поділля"" рахується податковий борг в сумі 2729536,85 грн.

Вказаний борг виник у зв'язку із несплатою відповідачем грошових зобов'язань:

1) по податку на прибуток приватних підприємств на суму 2478195,81 грн. (з урахуванням часткової сплати в розмірі 243,19 грн.), визначених податковим повідомленням-рішенням №/3 від 19.01.2010 на суму 1303691 грн. за основним платежем та 1174748 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (разом 2478439 грн.);

2) по податку на додану вартість на суму 251341,04 грн. (з урахуванням часткової сплати в розмірі 2,96 грн.), визначених податковим повідомленням-рішенням:

- №/3 від 19.01.2010 на суму 165296 грн. за основним платежем та 82648 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (разом 247944 грн.);

- № від 16.07.2013 на суму 850 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 16.07.2013 на суму 2550 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Оскільки відповідач не погашає вказаний податковий борг в добровільному порядку, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача такого боргу з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків та за рахунок належної йому готівки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку не сплачує узгодженого податкового зобов'язання, а тому наявні підстави для стягнення з позивача податкового боргу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком та зважає на наступне.

На час виникнення спірних правовідносин (19.01.2010 р.) порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів був врегульований Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року № 2181-III (далі - Закон №2181-ІІІ).

Згідно з п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №2181-ІІІ, податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

В свою чергу, підпункт 5.2.2 п. 5.2 ст.5 Закону №2181-ІІІ врегульовує порядок та строки адміністративного оскарження рішення податкового органу.

Відповідно до п.п. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону №2181-ІІІ при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Правомірність податкових повідомлень-рішень від 19.01.2010 р. підтверджена постановою Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/1586/14 від 24 березня 2016 р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 р. У зв'язку з цим, сума податкового зобов'язання (визначена оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями) стала узгодженою, а у товариства виник обов'язок щодо її сплати.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.5 ст.254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, а згідно ч. 1 ст. 255 Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неузгодженість податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 19.01.2010 р., у зв'язку із оскарженням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016р. та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 р. в касаційному порядку. Так, на час розгляду цієї справи наявні судові рішення, які набрали законної сили, а судом касаційної інстанції не зупинено виконання таких рішень.

За змістом п.п.5.4.1 п. 5.4 Закону №2181-ІІІ та пп.14.1.175. п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів оскарження в адміністративному чи судовому порядку податкових повідомлень-рішень № та № від 16.07.2013р., тому сума визначеного ними грошового зобов'язання також є податковим боргом.

Відповідно до п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III (який був чинним на час надіслання податковим органом податкової вимоги) у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Згідно матеріалів справи, позивачем було надіслано товариству з обмеженою відповідальністю "ТСЦ "Поділля" податкову вимогу № 2/269 від 17.11.2010 року (на суму 72218,30 грн.).

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу щодо раніше існуючого податкового боргу (у тому числі й до набрання чинності Податковим кодексом України), а після цього сума податкового боргу збільшилась на суму новоствореного податкового боргу, у податкового органу не виникає обов'язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму збільшення.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до п. 95.3-95-4 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТСЦ "Поділля" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 листопада 2016 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.