Справа № 826/6872/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6872/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Коротких А.Ю.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії у зв'язку із непідсудністю спору адміністративному суду - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції провадження у справі закрити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Апарату Верховної Ради України щодо повернення без реєстрації проекту Закону України «Про місцевий референдум» як такого, що поданий з перевищенням строків, визначених статтею 100 Регламенту Верховної Ради України для внесення альтернативних законопроектів по відношенню до проекту Закону України «Про всеукраїнський референдум» за реєстраційним №2145а та проектів Законів України «Про місцевий референдум» за реєстраційними №№2145а-1, 2145а-2 та 2145а-3, що є альтернативними до основного законопроекту «Про всеукраїнський референдум за реєстраційним №2145а, протиправними тому, що законопроект про місцевий референдум авторства ОСОБА_4 відповідно до Регламенту ВРУ не є альтернативним до основного законодавства про всеукраїнський референдум та не може бути зареєстрованим як альтернативний до альтернативних законопроектів, які не мають самостійних особистих справ та особистих реєстраційних номерів;

- зобов'язати Апарат Верховної Ради України зареєструвати проект Закону України «Про місцевий референдум», автором якого є ОСОБА_4, як такий, що не вноситься як альтернативний до законопроекту «Про всеукраїнський референдум» та альтернативні до нього законопроекти, що містяться в його справі.

Мотивуючи як клопотання, так і апеляційну скаргу, відповідач послався на те, що здійснення Апаратом Верховної Ради України дій у законотворчій діяльності парламенту не може ототожнюватись зі здійсненням управлінських функцій у контексті КАС України, яким регламентовано порядок та правила здійснення адміністративного судочинства. Крім того, представник Апарату Верховної Ради України зазначив, що Регламент Верховної Ради України є процесуальним джерелом конституційного права та істотною мірою розвиває норми Конституції України, детально визначає внутрішньоорганізаційні правила та процедуру роботи парламенту в процесі реалізації його конституційних повноважень, зокрема, за допомогою Апарату Верховної Ради України, який здійснює організаційне, правове, наукове, документальне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, а тому не виступає відносно Верховної Ради, її органів та народних депутатів України суб'єктом владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції. У зв'язку з наведеним, вважає, що дії Апарату Верховної Ради України, які оскаржуються позивачем, пов'язані із законотворенням, які за змістом, способами, прийомами, цілепокладанням і юридичною природою є проявами та елементами законодавчої процедури, а відтак зазначені дії суб'єкта конституційного права сутнісно не є управлінськими, та не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції з посиланням на норми КАС України та практику Вищого адміністративного суду України дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

З даним висновком суду не можна не погодитись з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує дії Апарату Верховної Ради України щодо повернення без реєстрації проекту Закону України «Про місцевий референдум» як такого, що поданий з перевищенням строків, визначених статтею 100 Регламенту Верховної Ради України для внесення альтернативних законопроектів по відношенню до проекту Закону України «Про всеукраїнський референдум» за реєстраційним №2145а та проектів Законів України «Про місцевий референдум» за реєстраційними №№2145а-1, 2145а-2 та 2145а-3, що є альтернативними до основного законопроекту «Про всеукраїнський референдум за реєстраційним №2145а.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (стаття 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року №7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до ч. 2 статті 147, ч. 1 статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

За змістом Конституції України Верховна Рада України як представницький орган державної влади - парламент - є єдиним органом законодавчої влади, який має колегіальний характер і складається з чотирьохсот п'ятдесяти народних депутатів України, обраних строком на чотири роки на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування, і є повноважною за умови обрання не менш як двох третин від її конституційного складу. Повноваження Верховної Ради України здійснюються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 статті 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема народні депутати України.

Проте, виходячи з положень, передбачених ч. 1 статті 2, статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі ч. 3 статті 17 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року (справа №21-577а14).

Частиною 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Оскільки предметом розгляду в даній справі є оскарження відповідачем дій Апарату Верховної Ради України щодо повернення законопроекту без реєстрації як такого, що поданий з перевищенням строків, визначених статтею 100 Регламенту Верховної Ради України для внесення альтернативних законопроектів по відношенню до проекту Закону України «Про всеукраїнський референдум» за реєстраційним №2145а та проектів Законів України «Про місцевий референдум» за реєстраційними №№2145а-1, 2145а-2 та 2145а-3, що є альтернативними до основного законопроекту «Про всеукраїнський референдум за реєстраційним №2145а, що, в даному випадку, судом вбачається владними управлінськими функціями відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність розгляду даної адміністративної справи в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2015 року (П/800/202/15).

Оскільки суд першої інстанції відповідно до норм процесуального закону відмовив в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення в силі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Коротких А. Ю.

Чаку Є.В.