Справа № 357/10957/16-а
Суддя: Кошель Л. М.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л. М. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області , в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, яка полягає у не знятті арешту з належної йому на праві власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в звязку із завершенням виконавчого провадження та зобовязати Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з належної йому 1/4 частини квартири АДРЕСА_2.

Позивач направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Від Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби надійшла заява про розгляд справи без участі представника, при винесенні рішення по справі покладалися на розсуд суду.

На підставі ч.4 ст.122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 15.09.2003 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №1-615 про конфіскацію майна ОСОБА_1

В рамках відкритого виконавчого провадження Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби в 2007 році було накладено арешт на належну позивачу ОСОБА_1 на праві власності 1/4 частину квартири АДРЕСА_3, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим обєднанням «Білоцерківщина» 28 серпня 1995 року, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 11.03.1996 року за реєстровим номером №12325 в книзі №105.

Позивач зазначає, що у 2007 році державним виконавцем були призначені прилюдні торги для примусової реалізації арештованого майна, які позивачем були оскаржені і не відбулися. Про будь-які інші заходи органів ДВС в даному виконавчому провадженні позивачу не відомо.

З позовної заяви вбачається, що в процесі оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 07.03.2016 року, позивач від державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_3 дізнався про те, що арешт з належної йому 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 до теперішнього часу не знятий.

У відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна сформованих 10.09.2016 року зазначено наступне: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 7070315; зареєстровано: 22.04.2008 за №7070315 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова, вх. 1523/2-41, 22.04.2008, МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області; об»єкт обтяження: 1/4 частина квартири, адреса: АДРЕСА_4; власник: ОСОБА_1.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби з письмовою заявою розяснити йому, чому на даний час належна йому 1/4 частка спірної квартири перебуває під арештом, в той час як виконавче провадження відносно нього завершено.

30.09.2016 року за №20555 Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби позивачу повідомлено що при перевірці бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні в Білоцерківському міському відділі ДВС ГТУЮуКО перебував виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 і тому відповідач не має можливості зняти арешт з його майна в звязку з відсутністю на виконанні виконавчого провадження та додатково повідомлено, що ОСОБА_1 має право звернутися до суду із заявою про зняття арешту.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Згідно до п.5 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті, в т. ч. рішень у справах щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За ч.3 цієї статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до цього Закону підлягають виконанню вироки, ухвали і постанови судів у кримінальних справах у частині майнових стягнень.

В ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачені наслідки закриття виконавчого провад ження. Так у вказаній статті зазначено, що у разі закриття виконавчого провадження при пиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з закриттям виконавчого провадження. Закрите виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6 роз»яснено, що оскільки судове рішення щодо цивільного позову у кримінальному провадженні ухвалюється не за нормами ЦПК, які лише субсидіарно можуть бути застосовані при його розгляді, а його примусове виконання здійснює державна виконавча служба, то оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні вироків, що стосуються вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Крім вказаного, суд враховує і те, що за положеннями ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з закриттям виконавчого провадження.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та зобов»язати відповідача зняти арешт з належної позивачу ОСОБА_1 частини квартири.

На підставі вищевикладеного , керуючись Конституцією України, ст.ст. 2,3.38 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,17,18,70, 159-163, 181, 185,186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Зобов»язати Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з належної ОСОБА_1 1/4 частини квартири АДРЕСА_5.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_4