Справа № 808/1631/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"26" жовтня 2016 р. справа № 808/1631/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача Шахрай О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 р. у справі № 808/1631/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО Перспектива"

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО Перспектива" (далі- позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 206712 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 12.05.2016, яким збільшено суму грошового з податку на додану вартість у розмірі 344520 грн., у тому числі за основним платежем - 229680 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 114840 грн. ( а.с. 4-10).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 р. позов задоволено. Постанова мотивована неправомірністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, недоведеністю тверджень податкового органу, покладених в основу цих рішень, про відсутність реальності господарських операцій, що відбулися між позивачем і його контрагентами ( а.с. 132-136)

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року у справі №808/1631/16 та відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. (а.с.143-150)

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач, зокрема, зазначив, що порушення податкового законодавства ТОВ "Требл Компані" не дають можливості позивачу включити

до податкового кредиту з ПДВ суми ПДВ по операціях з вищезазначеним контрагентом, з огляду на те, що у контрагента - постачальника відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість, а отже, господарські операції позивача із зазначеним контрагентом не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин, тобто ділової мети.

Позивачем надані письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній вказує, що надані ним первинні документи відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підтверджують фактичне здійснення господарських операції між ним та його контрагентом. Крім того, вважає оскаржувану постанову законною та такою, що винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України, тому підстав для її скасування не вбачає, у зв'язку з чим просить залишити без змін оскаржувану постанову та відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с.167-172).

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО Перспектива" зареєстроване 30.01.2009 як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа за № 0024778, та перебуває на податковому обліку в Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області. Основним видом діяльності за КВЕД є 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом (а.с.11-30).

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 13.04.2016 по 19.04.2016 фахівцями відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "НВО Перспектива" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ "Требл Компані" за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., за результатами якої складено акт №26/08-29-14-02-09/36358380 від 26.04.2016 (а.с. 31-52)

Згідно висновків даного акту встановлено наступні порушення, а саме:

підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, що привезло до заниження податку на прибуток на загальну суму 206712 грн., у тому числі по періодах: 2015 рік 206712 грн.;

підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Наказу № 966 від 23.09.2014 "Про затвердження форми та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", в результаті чого ТОВ "НВО Перспектива" завищено податковий кредит за листопад 2015 року на суму ПДВ 229680 грн., сформований від ТОВ "Требл Компані" (), що привезло до:

заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ (рядок 18) за листопад 2015 року на суму 229680 грн.;

заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 18 - рядок 21) (рядок 25) за листопад 2015 року на суму 229680 грн. (а.с. 51-52).

Зазначений висновок відповідач мотивує тим, що за інформацією Єдиного реєстру податкових накладних, вбачається, що TOB "Требл Компані" в листопаді 2015 року надано широкий спектр послуг та здійснено реалізацію значного асортименту різносортних та різнопланових товарів при відсутності придбання будь - якого товару, у тому числі силікокальцію SiCa30 та P3M- 5.1,3, реалізованого ТОВ "НВО Перспектива", а придбано тютюнові вироби, цитрусові, матраци, куряче м'ясо. Так, згідно із даними ЄРПН встановлено відсутність придбання TOB "Требл Компані" товарів (послуг), по яких підприємством задекларовано реалізацію, тобто встановлено факти підміни номенклатури придбаного та реалізованого товару (послуг), таким чином, операції по взаємовідносинах позивача з контрагентом TOB "Требл Компані" не мали реального товарного характеру з чого випливає, що право на формування податкового кредиту та витрат, що визначають об'єк оподаткування податком на прибуток відсутнє.

25 травня 2016 року на підставі акту №26/08-29-14-02-09/36358380 від 26.04.2016 року відповідачем по відношенню до позивача прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Р" № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 206712 грн. та № , яким позивачу збільшено суму грошового з податку на додану вартість у розмірі 344520 грн. у тому числі за основним платежем - 229680 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 114840 грн. (а.с. 53, 55).

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач скориставшись правом, наданим п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України, звернувся до суду з цим позовом про скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та контрагентом ТОВ "Требл Компані", мали реальний зміст та підтверджуються наданими до перевірки та наявними в матеріалах справи первинними документами. Крім того матеріали справи не містять обвинувальних вироків відносно посадових (службових) осіб контрагентів позивача або рішень суду про визнання угод недійсними, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок відповідача про відсутність факту реального вчинення господарських операцій з ТОВ "Требл Компані".

За визначенням пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у цьому розділі об'єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.135.2 ст.135 ПК України.

Пунктом 138.2. статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього ж Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у тому числі у зв'язку, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, з аналізу зазначених правових норм, можна дійти висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а тому визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Перевіряючи обґрунтованість висновків акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані рішення суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить із необхідності безпосередньої оцінки відносин між позивачем та контрагентом ТОВ "Требл Компані" при дослідженні факту здійснення господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ "Требл Компані" (постачальник) було укладено договір постачання №511-01 від 08.08.2013, відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити товар на умовах даного Договору. Найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці, визначаються у Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору. Покупець оплачує товар за цінами, зазначеними сторонами у Специфікації. Ціна договору складається з суми вартості одиниць товару за Специфікаціями. Вид розрахунків - безготівковий розрахунок. Покупець здійснює оплату товару протягом п'ятнадцяти днів з дня його отримання. Покупець самостійно здійснює доставку продукції, з оформленими належним чином супровідними документами. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 (а.с. 68)

Так, у листопаді 2015 року ТОВ "Требл Компані" поставлено позивачу силікокальцій SiCa 30 у кількості 7тн та РЗМ-5.1,3 у кількості 0,5тн загальною вартістю 1378080 грн., у тому числі ПДВ 229680 грн., що підтверджується Специфікацією № 1 від 18.11.2015 до Договору поставки № 511-01 від 05.11.2015 (а.с.71).

На підтвердження факту виконання умов вказаного договору було надано до суду копії рахунок - фактури № 297 від 18.11.2015 на суму 1378080 грн., у тому числі ПДВ 229680 грн., податкової накладної № 297 від 18.11.2015 на суму 1378080 грн., у тому числі ПДВ 229680 грн., видаткової накладної № РН-0001261 від 18.11.2015 на суму 1378080 грн., у тому числі ПДВ 229680 грн. (а.с. 72-74).

Податкову накладну № 297 від 18.11.2015 відображено позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних та включено до складу податкового кредиту за листопад 2015 року.

Судом встановлено, що постачання товару здійснювалось на замовлення позивача ПП ОСОБА_2 автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортною накладною, з якої вбачається, що перевезення вантажу здійснювалось автомобілем НОМЕР_3, навантаження здійснювалось у АДРЕСА_1, місцем розвантаження є АДРЕСА_2, тобто юридична адреса позивача. (а.с. 75).

Оплата за послуги з перевезення у розмірі 3000 грн. була сплачена позивачем по рахунку № 35/1 від 18.11.2015, крім того в матеріалах справи міститься Акт виконаних робіт № 35/1 від 18.11.2015 (а.с.77-78).

Оплата за поставлений товар проведено частково у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ "Требл Компані", що підтверджується платіжним дорученням № 1216 від 30.11.2015 на суму 137808 грн. (а.с.80).

Операції з придбання товару у ТОВ "Требл Компані" відображені у бухгалтерському обліку належним чином, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за 01.11.2015 - 24.04.2016, також відображено подальше списання придбаного товару у виробництво дроту порошкового з SiCa наповнювачем та РЗМ, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 201 за 18.11.2015 - 30.11.2015 та за 18.11.2015 - 25.01.2016 (а.с. 79, 81-83).

Використання позивачем придбаного товару у ТОВ "Требл Компані", підтверджена наявними в матеріалах справи накладними - вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів, відповідно до яких відбулось списання матеріалів для виробництва порошкового дроту (а.с.84-102), які відповідають вимогам ст.ст.1,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому є належними доказами виконання господарських операцій з контрагентом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акт перевірки не містить зауважень щодо змісту наданих позивачем податкових накладних на предмет їх відповідності вимогам закону.

Виходячи з викладених обставин справи та вказаних правових норм, доводи позивача щодо належного формування показників податкової звітності підтверджується належними та допустимими доказами.

Стосовно посилань відповідача, викладених в апеляційній скарзі, на результати аналізу податкової звітності за листопад 2015 року, яким встановлено відсутність придбання ТОВ "Требл Компані", товарів (послуг), по яких підприємством задекларовано реалізацію, тобто фактично встановлено підміну номенклатури придбаного та реалізованого товару (послуг), колегія суддів зазначає, що вказані твердження не можуть бути прийняті судом у якості належного доказу порушення позивачем порядку формування податкових зобов'язань у перевіряємий період, оскільки даний висновок був зроблений на підставі аналізу даних інформаційних баз ДФС стосовно "Требл Компані".

Таким чином, по суті, висновки податкового органу ґрунтуються, лише на податковій інформації, яка ніби-то міститься в інформаційній базі ДФС стосовно контрагента позивача. Разом з тим, податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі такої інформації, не є обґрунтованими, оскільки така інформація є неповною, адже охоплює лише обмежений період (листопад 2015 року), що не виключає можливості придбання ТОВ "Требл Компані" такого товару в інші періоди.

Висновки зроблені без проведення перевірки контрагента, зустрічної звірки між позивачем та контрагентом, без будь-якого дослідження податковим органом бухгалтерської та податкової звітності та первинних документів ТОВ "Требл Компані". Тому, податковий орган не довів правомірності своїх рішень.

Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що встановлені контролюючим органом порушення податкового законодавства контрагентом позивача, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з тих підстав, що згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Колегією суддів, також не приймаються до уваги твердження відповідача щодо відсутності можливості встановити виробника реалізованого товару та визначити ланцюг постачання товару від виробника до кінцевого споживача, адже, відсутність необхідних документів у податкового органу не свідчить про порушення податкового законодавства позивачем та не відноситься до суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності позивача, вказані обставини не впливають на формування сум податкових зобов'язань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів, наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вастберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" суд зазначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 р. у справі №808/1631/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: С.М. Іванов