Справа № 216/4296/16-а
Суддя: Бондарєва О. І.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/4296/16-а
провадження № 2-а/216/104/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про поновлення виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 14.10.2005 року Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач)) та отримую пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач має право на пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

На теперішній час Позивач працює на посаді завідувача відділу ведення Державного реєстру виборців виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, стаж роботи в органах місцевого самоврядування складав 10 років 5 місяців, стаж державної служби 32 роки 7 місяців. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII тимчасово, у період з квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсія Позивачу не виплачувалась. У січні 2016 року у зв'язку із закінченням терміну дії обмежень у виплаті пенсії, на підставі його заяви наданої до Відповідача, виплата пенсії була поновлена Позивачу у повному обсязі.

Однак, у червня 2016 року Позивач отримав лист, згідно якого Позивачу призупинена виплата пенсії з 01.06.2016 року, поновлення виплати буде проведено після звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування та надання Відповідачу трудової книжки із записом про звільнення.

18.07.2016 року Позивач звернувся з листом до Відповідача з вимогою про поновлення виплати пенсії, однак листом №Д1049-16 від 09.08.2016 року йому було відмовлено.

Позивач вважає, що дії Відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з 01.06.2016 року протиправними та такими, що порушують його права, у зв'язку із чим Позивач просить суд : визнати дії Відповідача щодо припинення виплати пенсії Позивачу з 01 червня 2016 року протиправними; зобов'язати Відповідача відновити, починаючи з 01 червня 2016 року, виплату йому пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати по сплаті судового збору.

У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення , в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши позивач, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до норм статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони з додержанням наступних умов:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Стаття 171 КАС України зазначає, що під час вирішення питання щодо визнання оскаржуваного акту протиправним, суд адміністративної юрисдикції вирішує питання щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили оскаржуваних нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 162 КАС України встановлено, що одним зі способів захисту порушених прав позивача по справі є визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень.

При цьому протиправність полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що з 14.10.2005 року Позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області(а.с.14).

Позивачу була призначена пенсія відповідно до пункту "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" за 22 роки вислуги у розмірі 56% відповідних сум грошового забезпечення (а.с.16).

З 01.10.2007 року по теперішній час Позивача працює на посаді завідувача відділу ведення Державного реєстру виборців, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11).

01.01.2016 року набрав чинності Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII "про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким встановлено обмеження щодо виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 01.01.2016 року по 31.12.20016 року, але зазначені обмеження не застосовуються на інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія підпункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

На підставі наданої Позивачем копії посвідчення "Ветеран військової служби" (а.с. 13) виплата пенсії Позивачу з 01.01.2016 року була поновлена.

Однак листом №13441/03101 від 30.05.2016 року Позивача було повідомлено про призупинення виплати йому пенсії з 01.06.2016 року на підставі ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування (а.с. 14).

18.07.2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про поновлення йому виплати пенсії з 01.06.2016 року (а.с. 15).

Листом №Д1049-16 від 09.08.2016 року за №678/02/29 позивачеві було відмовлено у поновленні виплати пенсії, на підставі ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" тимчасово на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія п.1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період їх служби в органах місцевого самоврядування, пенсії призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Оскільки ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" не передбачена виплата пенсії ветеранам військової служби, які проходять службу в органах місцевого самоврядування, тому виплату Позивачу було з 01.06.2016 року було призупинено, та поновлення виплати пенсії буде проведено після звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування та надання Відповідачу трудової книжки із записом про звільнення (а.с. 16).

Згідно до ч.6 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Однак, Позивачу призначалась та виплачувалась пенсія на підставі спеціального закону, а саме Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Згідно до положень ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

На час призначення Позивачу пенсії діяла редакція ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року за №2262-ХІІ, відповідно до якої пенсія, що призначається відповідно до цього Закону виплачується незалежно від його заробітку, одержуваного після виходу на пенсію.

А прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року, яким були встановлені тимчасові обмеження зокрема, щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" суперечить ч.1 ст. 64 Конституції України , відповідно до якої закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічна позиція викладена, у рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999р. (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002р. (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у вищезазначених органах пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян. У тому числі і після закінчення служби.

Виходячи з вищезазначеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

У рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2015, справа № 1-9/2015 від 13.05.2015р. у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України). Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Закон має на меті реалізацію особами, які перебували на військовій службі, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України (преамбула Закону). Частиною третьою статті 1-1 Закону закріплено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005р. чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 3 с. 8 КАС України звернення до суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, з урахуванням наведеного, та суд вважає за необхідне позовні вимоги Позивача задовольнити у повному обсязі, визнавши протиправними дії Відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з 01 червня 2016 року; зобов'язати Відповідача відновити з 01.06.2016 року, виплату Позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Також, у відповідності до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому сума понесених витрат у розмірі 551,20 грн. - судового збору, підлягає стягненню з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь Позивача, у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.19, 22, 64 Конституції України, , ст.ст.2, 6, 8, 9, 18, 94, 99, 158, 159, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 червня 2016 року, протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити, починаючи з 01 червня 2016 року, виплату пенсії ОСОБА_1, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційний адміністративний суд Дніпропетровської області поданням апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови сторонами.

Суддя Бондарєва О.І.