Справа № 126/2418/16-а
Суддя: Хмель Р. В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

Справа № 126/2418/16-а

Провадження № 2-а/126/49/2016

"03" листопада 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

З 01 червня 2010 року ОСОБА_3 розпорядженням управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області (в даний час - Бершадське обєднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області), довічно була призначена пенсія за вислугу років .

25.01.2011 року позивачці Пенсійним фондом України, за її заявою, зазначено, що пенсійне посвідчення видане довічно.

22 серпня 2016 року, ОСОБА_3 на мобільний телефон надійшов дзвінок з Бершадського обєднаного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області з повідомленням про те, що виплата пенсії припиняється, а розяснення вона може отримати при відвідуванні управління Пенсійного фонду.

На вимогу позивачки 01.09.2016р. вона отримала Протокол №24 засідання комісії по вирішенню питань пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій від 31.08.2016р., де було вказано: «Припинити з 01.08.2016 року виплату пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із-за відсутності спеціального стажу роботи.

Так як, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (чинній в редакції на 01.06.2010р.).

Згідно наданих документів на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років стаж роботи, як працівника охорони здоров'я складає 22 роки 03 місяці 14 дні, а не 25 років 11 місяців, як було обчислено при визначенні права на вислугу років з урахуванням роботи медсестри тубдиспансеру з 14.01.1997 року до 12.12.2000 року в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

А згідно витягу з наказу №6-к від 20.01.1997р. по Бершадському РТМО їй була надана відпустка без збереження зарплати по догляду за дитиною до 3х- річного віку з 14.01.1997 року по 12.12.1999р. та витягу з наказу №94-к від 13.12.1999 року по Бершадській РТМО їй була надана відпустка без збереження зарплати по догляду за дитиною до 4-х річного віку з 12.12.1999р. - 12.12.2000р. та акту перевірки №289 від 31.08.2016р. підтверджується, що вона в зазначений період не працювали, тому підстави для зарахування зазначеного періоду в подвійному розмірі відсутні.

А згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.»

Як сам Протокол, так і припинення на його підставі виплати пенсії, позивачка вважає неправомірним та таким, що суперечить Конституції України, законам України, оскільки, у відповідності до ч.1ст.101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»: Органи що призначають пенсії мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.».

У відповідності до ч.1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підставами для припинення виплати пенсії являються:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; (положення пункту два частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі рішення Конституційного суду №25-рп/2009);

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.».

За Пенсійним фондом України та його територіальними органами, законодавець закріпив, в певних випадках, право на тимчасову зміну власних рішень, оскільки ПФУ є субєктом правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час, стаття 3 Конституції України закріплює принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ч. 1 ст.107 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», де зазначено: «Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом».

Ненормативні правові акти ПФУ та його територіальних органів є, в тому числі, актами індивідуального одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тим більше, що відповідно до приписів цих рішень, виникають правовідносини повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, передбачених Конституцією України, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Отже, як зазначив Верховний суд України в своїй постанові від 04.06.2013 року по схожій справі (аналогія права): «Оскільки зазначені рішення є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, вони не можуть бути в подальшому скасовані органом який їх виніс», тобто територіальним підрозділом ПФУ.

В даному конкретному випадку, управління Пенсійного фонду у Бершадському районі 01.06.2010 року, у відповідності до заяви позивача, винесло рішення про довічне призначення громадянці ОСОБА_3 пенсії за вислугу років.

Дане рішення, за своєю юридичною природою є ненормативним індивідуальним правовим актом одноразового застосування, який призвів до набуття фізичною особою права на соціальний захист, яке охороняється Конституцією України та законами України. Передувати винесенню рішення про призначення пенсії, повинні були дії, передбачені ст. ст. 80-83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, відповідач, у відповідності до ст. 101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», мав можливість реалізувати свої права, передбачені зазначеною статтею, тобто вимагати необхідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідне рішення про довічне призначення пенсії за вислугу років є фактично завершальним етапом призначення пенсії та є правовстановлюючим документом на набуття позивачем права на соціальний захист, яке передбачене Конституцією України та яке охороняється Конституцією та законами України.

Позивач на протязі шести років отримувала пенсію, тобто реалізовувала своє право на соціальний захист. Позбавлення цього права, яке захищається як Конституцією, так і законами України, можливе тільки в судовому порядку, про що йдеться, в тому числі, і в ч.1 ст.64 Конституції України.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним Протокол №24 Бершадського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 31 серпня 2016 року про припинення з 1.08.2016р. виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років та скасувати його; зобовязати Бершадське обєднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити їй щомісячну виплату пенсії за вислугу років; рішення про виплату пенсії за один місяць допустити до негайного виконання та стягнути з Відповідача - Бершадського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на її користь судові витрати у розмірі 551,21грн (судовий збір).

Позивач та її представник в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові та вказали, що відповідно до вимог чинного законодавства, пенсія призначається довічно, а підстави її припинення виплати пенсії чітко визначені у статті 49 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач вказує на те, що із телефонної розмови, яка мала місце 22.08.2016 року їй повідомили про припинення виплати пенсії, хоча акт перевірки та рішення про припинення виплати було прийнято 31.08.2016 року, що свідчить про упередженість відповідача. Щодо самого протоколу, то він є ненормативним актом індивідуальної дії, який себе вичерпав шляхом виконання, а тому скасуванню не підлягає. При цьому виплату пенсії слід відновити у звязку з незаконністю її припинення, оскільки відповідач у даному випадку вийшов за свої повноваження по припиненню виплат, які обмежені нормою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, про що подав письмові заперечення, в яких вказав, що припинення виплати пенсії позивачці є правомірним, оскільки до спеціального подвійного стажу, який дає їй право на отримання пенсії за вислугу років не зараховується період, перебування у декретній відпустці, тобто станом на 2010 рік у неї відсутній необхідний стаж.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_3 вбачається, що протоколом №898 від 12.08.2010 року позивачці було довічно призначено виплату пенсії за вислугу років, як працівнику закладів охорони здоровя. Для призначення пенсії останньою було подано наступні документи: подання Бершадської ЦРЛ, копія трудової книжки, заяву про призначення пенсії, копію паспорта громадянина України, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про шлюб, копію диплома, архівну довідку, довідку про склад сімї, копії свідоцтв про народження дітей, довідку з Управління праці про отримання допомоги по догляду за дитиною до 3-х років, копію положення про тубкабінет, копію наказу про переформування тубдиспансера, копію ідентифікаційного номера, довідка про не перебуванні на податковому обліку як ПП. Бершадським районним УПФУ було сформовано розрахунок пенсії згідно відомостей про отриману заробітну плату який у пенсійній справі міститься на 3-5 аркушах, де вказано, що в період з 01.10.1996 року по 01.11.2000 року ОСОБА_3 заробітну плату не отримувала. За результатами розгляду вказаних документів було прийнято рішення про призначення ОСОБА_3 довічно пенсії за вислугу років.

31.08.2016 року комісією по вирішенню питань пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій Бершадського обєднаного УПФУ Вінницької області на засіданні було вирішено припинити ОСОБА_3 з 01.08.2016 року виплату пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із-за відсутності спеціального стажу роботи. Зі змісту протоколу №24 від 31.08.2016 року, складеного за результатами засідання комісії вбачається, що причинами припинення виплати пенсії є те, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (чинній в редакції на 01.06.2010р.). Згідно наданих документів на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років стаж роботи, як працівника охорони здоров'я складає 22 роки 03 місяці 14 дні, а не 25 років 11 місяців, як було обчислено при визначенні права на вислугу років з урахуванням роботи медсестри тубдиспансеру з 14.01.1997 року до 12.12.2000 року в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А згідно витягу з наказу №6-к від 20.01.1997р. по Бершадському РТМО їй була надана відпустка без збереження зарплати по догляду за дитиною до 3х- річного віку з 14.01.1997 року по 12.12.1999р. та витягу з наказу №94-к від 13.12.1999 року по Бершадській РТМО їй була надана відпустка без збереження зарплати по догляду за дитиною до 4-х річного віку з 12.12.1999р. - 12.12.2000р. та акту перевірки №289 від 31.08.2016р. підтверджується, що вона в зазначений період не працювали, тому підстави для зарахування зазначеного періоду в подвійному розмірі відсутні. А згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі..

При цьому, перелік підстав до припинення виплати пенсії наведено у статті 49 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частини першої цієї норми ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

На підставі ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень,дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Керуючись ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому , всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом прийнято до уваги, що у протоколі №24 від 31.08.2016 року, як на підставу припинення виплати пенсії ОСОБА_3 вказано п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, вказана норма передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Однак дана норма Закону не передбачає підстав для припинення виплати пенсії, тобто, на думку суду, вказаний протокол не містить обґрунтування правовими нормами підстав саме припинення, а не призначення пенсії, а саме ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, судом критично оцінено посилання представника відповідача, як на підставу припинення виплати пенсії позивачці, те, що на день призначення пенсії вона не мала відповідного стажу та не мала право на призначення пенсії за вислугу років. Так, право на соціальний захист, як це прямо зазначено в Конституції України, є основоположним правом людини. В своєму рішенні по справі №1-32/2009 від 7.10.2009р. за №25-рп/2009 Конституційний суд України, розглянувши на пленарному засіданні справу за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень п.2 ч.1 ст.49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» зазначив, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Суд приймає до уваги те, що згідно пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У відповідності до ч.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Отже, виходячи із аналізу вищевикладеного, відповідач при вирішення питання про призначення пенсії позивачці у 2010 році міг провести відповідну перевірку та отримати уточнюючі дані про підтвердження її стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років. Крім того, ОСОБА_3 надала органам Пенсійного фонду достовірні відомості, зокрема: довідку з Управління праці про отримання допомоги по догляду за дитиною до 3-х років ( 21 аркуш пенсійної справи), копію свідоцтв про народження дітей (19, 20 аркуш пенсійної справи), довідку про склад сім'ї ( 18 аркуш пенсійної справи). Бершадським районним УПФУ було сформовано розрахунок пенсії згідно відомостей про отриману заробітну плату який у пенсійній справі міститься на 3-5 аркушах, де вказано, що в період з 01.10.1996 року по 01.11.2000 року ОСОБА_3 заробітну плату не отримувала. Отже, саме на відповідача законодавством покладено обов'язок перевірки віднесення того чи іншого періоду до стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років. Перебування у декретній відпустці позивачкою не оспорюється та даний факт прямо випливає з описаних вище документів.

Ст. 22 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У ст. 46 Основного Закону мова йде про те, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Зі змісту ст. 64 Конституції України випливає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд вважає, що протокол відповідача №54 від 31.08.2016 року прийнятий без обґрунтування правових підстав, у спосіб, що не передбачений Конституцією та законами України, без обґрунтування, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Тому даний протокол не може бути підставою для припинення виплати пенсії за вислугу років позивачці, а тому її порушене право підлягає відновленню, тобто позовні вимоги слід задовольнити.

Ч. 1 ст. 94 КАС України передбачає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.. 21 ЦК України, ст.ст. 2,9, 11, 70, 71, 79, 86, 94,158, 159, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірним Протокол №24 Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 31 серпня 2016 року про припинення з 1.08.2016р. виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років та скасувати його.

Зобовязати Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_3 щомісячну виплату пенсії за вислугу років.

Рішення про виплату пенсії за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_3 551, 20 грн. (пятсот пятдесят одну грн.. 20 коп.) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області .

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р. В. Хмель