Справа № 753/11330/16-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Кузьменко Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 30 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати відмову протиправною та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації видати ОСОБА_3 посвідчення інваліда війни.

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 30 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного перегляду представник третьої особи до суду не прибув, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання пов'язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС.

17.05.2016 року позивачка звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації з заявою про визнання її інвалідом війни з видачею посвідчення відповідного зразка у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, відповідач листом №01-08/3897 від 20.05.2016 повідомив про відсутність правових підстав для надання статусу інваліда війни, оскільки не надано жодного первинного документу, який би підтвердив участь позивача у складі формувань Цивільної оборони.

Відмова УПСЗН є предметом цього позову, оскільки позивачка вважає її неправомірною.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 цього Закону встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно із пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302) «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Абзацом 2 пункту 7 Положення №302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Як вбачається з трудової книжки позивачки, вона з1984 року працювала на різних посадах на Чорнобильській АЕС.

Також, згідно з довідкою № 06-88 ДСП «Чорнобильська АЕС», ОСОБА_3 працювала на Чорнобильській АЕС, приймала участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: з 26.04.1986 по 23.01.1990 - промислова площадка ЧАЕС. Довідка видана на підставі: архівної особової картки, особистого рахунку 9888, табеля обліку робочого часу за квітень 1986 року.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної ради від 13.07.1990 № 779 у зв'язку з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_3 встановлено, що в результаті виконання вказаних робіт позивачка втратила працездатність на 90%, отримала захворювання та інвалідність (2-група), яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 26.04.1986 по 31.12.1986 доза отриманого позивачкою зовнішнього радіаційного опромінення становить 323%.

Як вбачається з інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної Державної адміністрації від 16.10.2015 № 01.01-14/1460/1, у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 2, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Тобто, судом встановлено, що факт залучення до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, при цьому, факт того, що позивачка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, підтверджується наявними доказами у справі.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачкою були подані документи на підтвердження того, що вона брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримала інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею відповідного посвідчення.

Таким чином, суд не погоджується з позицією відповідача щодо відмови ОСОБА_3, у видачі посвідчення інваліда війни, як особі, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони, тому позовна вимога позивача про визнання протиправною відмови Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації щодо надання ОСОБА_3 статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації встановити ОСОБА_3 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення інваліда війни буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, тому суд, застосовуючи приписи ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки необхідно зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 17.05.2015 щодо встановлення статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м.Києва від 30 вересня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації щодо надання ОСОБА_3 статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 17.05.2015 щодо встановлення їй статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Постанова в повному обсязі складена 07 листопада 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.