Справа № 815/1666/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1666/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - 15107» до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - 15107» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с106-110) просить суд зобов'язати Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до складу конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування Розпорядженням №231/А-2015 від 10.06.2015 року «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 «Про утворення Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування» незаконно включено, зокрема, громадські організації - Білгород-Дністровська районна рада ветеранів, Білгород-Дністровське районне козацьке товариство Чорноморського козацького об'єднання, Громадська організація «Євростолиця», Морський молодіжний спортивно-технічний клуб «Віраж», Міський осередок Всеукраїнської екологічної ліги, Громадське об'єднання «Педагог», які не пов'язані зі сферою автомобільного транспорту, чим порушено пропорційний склад конкурсного комітету, визначений ч.9 ст.44 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також, позивач вказує на те, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у Чорноморського козацького об'єднання відсутній відокремлений підрозділ - Білгород-Дністровське районне козацьке товариство Чорноморського козацького об'єднання, який включено відповідачем згідно вказаного розпорядження, а з заявою про включення до конкурсного комітету надано статут «Чорноморського козацького з'єднання». Щодо Всеукраїнської громадської організації «Євростолиця», позивач зазначає про затвердження статуту вказаної організації протоколом №2 від 05.08.2015 року, в той час як Розпорядження прийнято відповідачем 10.06.2015 року, тобто затвердження наданого статуту відбулось після включення такої організації до конкурсної комісії, що є неприпустимим, у зв'язку з чим позивач просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача - Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, не погоджуючись з заявленим позовом, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених в запереченнях (а.с.173-175 т.1), посилаючись на законність Розпорядження №231/А-2015 від 10.06.2015 року «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.03.2013 року №62/А-2013 «Про утворення Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування» та відповідність його діючим приписам законодавства, оскільки відповідно до п.23 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2008 року №1081 до складу конкурсного комітету входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Укртрансінспекції, Державтоінспекції та громадських організацій. При цьому кількість представників громадських організацій, діяльність яких пов'язана з автомобільним транспортом, повинна становити не менш як 50 відсотків загальної кількості представників громадських організацій, що і було дотримано відповідачем. Вказані позивачем обставини не підтверджують порушеного права позивача у справі та свідчать про безпідставність позовних вимог. Крім того, відповідач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року по справі №815/4099/16 відмовлено ТОВ «АТП 15107» у позові щодо визнання незаконним рішення конкурсного комітету, склад якого затверджено оскаржуваним розпорядженням, та встановлено, що конкурсний комітет прийняв рішення, внаслідок якого права позивача не порушено, а тому дані обставини підтверджують відсутність факту порушень прав та інтересів ТОВ «АТП 15107». Також, відповідачем вказується на передчасність вимоги про зобов'язання утворити конкурсний комітет, оскільки утворення комітету та формування його складу відбувається в залежності від необхідності проведення конкурсу, зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Правовідносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт».

Приписами ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району покладається на районні державні адміністрації.

Процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів визначена в Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1081 (далі Порядок № 1081). Порядок № 1081, є обов'язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Згідно ч. 9 ст. 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Національної поліції, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

На виконання приписів ст. 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідачем прийнято Розпорядження № 62/А-2013 від 15.03.2013 року "Про утворення Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування".

В подальшому, Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією прийнято Розпорядження № 231/А-2015 від 10.06.2015 року (а.с.11), яким до вказаного Розпорядження № 62/А-2013 внесено зміни, зокрема п.1.1, викладено склад районного конкурсного комітету з визначення перевізників у новій редакції.

Так, згідно додатку до вказаного Розпорядження (а.с.12), до складу Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування, включено представників громадських організацій: Білгород-Дністровського районного козацького товариства Чорноморського козацького об'єднання, Громадської організації «Євростолиця», Морського молодіжного спортивно-технічного клубу «Віраж», Міського осередку Всеукраїнської екологічної ліги, Громадського об'єднання «Педагог».

Не погоджуючись із наведеними змінами у складі конкурсного комітету та прийнятим розпорядженням, позивач звернувся до відповідача щодо його скасування та утворення нового конкурсного комітету у відповідності до законодавства, проведення повторного засідання конкурсного комітету та скасування конкурсу, оголошеного Білгород-Дністровської районної державною адміністрацією 12.09.2015 року та призначене на 13.10.2015 року(а.с.203-204 т.1).

Листом від 13.10.2015 року №2389/01-42/1/5403 відповідач повідомив позивачу про законність прийнятого Розпорядження, про відсутність підстав проведення повторного засідання конкурсного комітету та про відміну призначеного на 13.10.2015 року засідання конкурсного комітету по технічним причинам (а.с.205), щодо утворення нового конкурсного комітету у відповідності до законодавства жодних пояснень у вказаному листі не наведено.

Не погоджуючись зі складом конкурсного комітету щодо включення до нього вищенаведених громадських організацій, позивач звернувся до суду із даним позовом про зобов'язання Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходить з того, шо процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування закріплена Законом України "Про автомобільний транспорт" та Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджений постановою КМУ від 03.12.2008 р. № 1081 (зі змінами), і який відповідно до п. 1 цього Порядку є обов'язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Згідно п.2 ч.1 ст.20 Закону України, від 09.04.1999 року, № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв'язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 9 статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, відповідальних за безпеку дорожнього руху, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту.

Процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування визначається Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року за №1081 (далі - Порядок), з наступними змінами та доповненнями.

Так, в розумінні пункту 2 Порядку №1081, конкурсний комітет - постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця конкурсу; організатор - орган виконавчої влади, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, який самостійно або із залученням робочого органу проводить конкурс; робочий орган - підприємство (організація), що має фахівців у галузі автомобільного транспорту, матеріальні ресурси та технології, а також досвід роботи не менш як три роки з питань організації пасажирських перевезень, яке у разі потреби залучається організатором на конкурсних умовах за договором для організації проведення конкурсу; умови конкурсу - встановлені організатором (обов'язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об'єкті конкурсу.

Пунктом 10 Порядку №1081 передбачено, що організатор затверджує умови конкурсу, в тому числі обов'язкові, відповідно до статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт". Крім обов'язкових організатор може затверджувати додаткові умови конкурсу (наявність у перевізника GPS-системи, встановленої на транспортних засобах, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, тощо).

Відповідно до пункту 22 Порядку №1081, персональний склад конкурсного комітету затверджується організатором, який призначає голову, його заступника та секретаря.

В силу п.25 Порядку, до участі в засіданні конкурсного комітету, на якому визначається автомобільний перевізник для роботи на міжміському та приміському автобусних маршрутах, які не виходять за межі території району, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні держадміністрації запрошують представників відповідної районної держадміністрації.

Згідно п.23 Порядку, до складу конкурсного комітету входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Укртрансбезпеки, Державтоінспекції та громадських організацій. При цьому кількість представників громадських організацій, діяльність яких пов'язана з автомобільним транспортом, повинна становити не менш як 50 відсотків загальної кількості представників громадських організацій.

До складу конкурсного комітету не можуть входити представники суб'єктів господарювання - автомобільних перевізників, які є перевізниками-претендентами або які провадять діяльність на ринку перевезень пасажирів, а також представляють інтереси окремих автомобільних перевізників.

Чисельність складу конкурсного комітету визначається організатором за поданням наведених у пункті 23 цього Порядку органів та організацій.

Із складу конкурсного комітету 50 відсотків - представники органів виконавчої влади та (або) органів місцевого самоврядування, решта - представники громадських організацій (п.24 Порядку).

Так, судом встановлено, що згідно додатку до Розпорядження № 231/А-2015 від 10.06.2015 року (а.с.12), до складу Білгород-Дністровського районного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування, включено представників громадських організацій, зокрема: Білгород-Дністровського районного козацького товариства Чорноморського козацького об'єднання, Громадської організації «Євростолиця», Морського молодіжного спортивно-технічного клубу «Віраж», Міського осередку Всеукраїнської екологічної ліги, Громадського об'єднання «Педагог».

При цьому, відповідно до наданих до суду відповідачем документів (заяв та статутів) вбачається, що до складу комітету включено представника «Чорноморського козацького з'єднання» (а.с.209-216 т.1), в той час як згідно розпорядження членом комітету є представник Білгород-Дністровського районного козацького товариства Чорноморського козацького об'єднання.

Також, відповідно до подання ВГО «Євростолиця» №14 від 04.06.2015 року та статуту, вказану організацію включено до складу Розпорядженням Білгород-Дністровської РДА № 231/А-2015 від 10.06.2015 року, в той час як статут, наданий відповідачем до суду, затверджений загальними зборами ГО «Євростолиця» протоколом №2 від 05.08.2015 року, що унеможливлює надання такого документу 04.06.2015 року, тобто до його затвердження.

Поряд з цим, суд зауважує, що всі заяви та подання щодо включення до складу конкурсного комітету не зареєстровані відповідачем у встановленому порядку (а.с.208, 216, 224, 227, 235 т.1), хоча як вбачається із заяв, які подавались іншими суб'єктами, датованих 2013 роком, номер та вхідна дата документів в наявності.

Водночас, до складу конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників з перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, згідно з додатком 1 до розпорядження, входять 20 осіб, з них членів конкурсного комітету - 17 осіб, з яких - 10 представників громадських організацій, в тому числі 5 представників громадських організацій, діяльність яких пов'язана з автомобільним транспортом.

Тобто, до складу конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників з перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, зокрема, членів комітету, всупереч п.п.23, 24 Порядку, не було включено належну кількість представників органів виконавчої влади та (або) органів місцевого самоврядування, а включено переважну кількість саме громадських організацій, при цьому порядок залучення яких до складу комітету був порушений, зокрема, щодо надання суперечних документів в підтвердження діяльності громадської організації.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вказаний склад конкурсного комітету є неповноважним.

Поряд з цим, відповідачем також не наведено обставин, що зумовили необхідність внесення змін до складу комітету, а службової записки начальника управління економічного розвитку та торгівлі Рязанової А.Ф. від 18.05.2015 року представником відповідача до суду не надано, як і не зазначено про такі обставини у попередніх судових засіданнях та запереченнях на позов.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Разом з тим, наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Так, відповідно до ст.6 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Позивач не оскаржує Розпорядження, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, наявність у осіб, яким адресовано спірні рішення, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням породжує для них і право на захист, тобто право на звернення із адміністративним позовом, наслідком чого є задоволення позову шляхом зобов'язання Білгород-Дністровської районної державної адміністрації утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.п.23, 24 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року за №1081.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач - Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області діяла не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - 15107» до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію утворити конкурсний комітет з визначення перевізників на приміських внутрішньорайонних автобусних маршрутах загального користування у відповідності до вимог статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.п.23, 24 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин