Справа № 702/698/16-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/698/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ротаєнко Д.С.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лукашівської сільської ради с.Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача відкликати з матеріалів кримінальної справи довідку виконавчого комітету Лукашівської сільської ради №129 від 29.04.2009 року.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з цим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 22 квітня 2009 року за підозрою у вчиненні злочину позивач ОСОБА_3 був затриманий працівниками Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області на підставі постанови слідчого СВ Монастирищенського райвідділу міліції Підчасюка В.Ю., після чого утримувався під вартою.

28.04.2009 року слідчий СВ Монастирищенського РВ УМВС на підставі рапорту оперуповноваженого відділу БНОН Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області внаслідок проведених ним оперативно-розшукових заходів по виявленню належної позивачу нерухомості, звернувся із запитом до сільського голови Лукашівської сільської ради про надання відомостей щодо наявної нерухомості у ОСОБА_3, розташованої по АДРЕСА_1.

На вказаний запит сільський голова Лукашівської сільської ради Скригонюк А.Г. видав слідчому довідку за №129 від 29.04.2009 про те, що на території АДРЕСА_1 знаходиться нерухомість ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В подальшому, в рамках кримінальної справи на підставі цієї довідки за вказаною адресою було проведено обшук.

Вважаючи вказану довідку такою, що містить недостовірну інформацію, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зобов»язав Лукашівську сільську раду прийняти рішення про уточнення прав ОСОБА_3 щодо майна, зазначеного в спірній довідці як «нерухомість».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Так, згідно рішення № 27 від 19.10.1995 року виконавчого комітету Лукашівської сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_3 виділено присадибну земельну ділянку, надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд та зобов'язано останнього до одержання будівельного паспорту та реєстрації його в сільській раді не розпочинати будь-які будівельні роботи (а.с.92).

В свою чергу, в довідці № 129 від 29.04.2009 року, виданій виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради, зазначено, що на території АДРЕСА_1 знаходиться нерухомість ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 який зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.5).

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, оскільки за адресою АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, що виділена ОСОБА_3, тобто нерухомість в розумінні ст. 181 ЦК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інформація, зазначена у довідці від 29.04.2009, є достовірною.

Крім того, як вбачається з довідки Лукашівської сільської ради від 19.08.2016 № 325 (а.с.89), на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що виділена подружжю ОСОБА_3, в період з 1995 по 1996 роки останніми самочинно збудовані будівлі без дозвільних документів.

Отже, інформація, вказана в довідці від 19.08.2016 р., не спростовує, а навпаки підтверджує інформацію, викладену в довідці від 29.04.2009.

Апелянт наполягає на відкликанні спірної довідки, що міститься в матеріалах кримінальної справи, посилаючись на те, що право власності на вказане у довідці нерухоме майно, не може вважатись наявним, оскільки воно не зареєстроване у встановленому Законом порядку, тому слідчий не мав законних підстав звертатись до суду з поданням про надання дозволу на проведення обшуку.

Разом з тим, дії слідчого, здійснені ним в межах кримінального провадження, не є предметом цього позову і взагалі не відносяться до юрисдикції адміністративного суду.

Предметом даного спору є дії Лукашівської сільської ради, яка, відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування, і закликана вирішувати питання місцевого значення в інтересах територіальної громади.

Як наголошувалось вище, спірна довідка була видана сільським головою на вимогу слідчого, підставою для чого став рапорт органу дізнання в рамках оперативно-розшукових заходів у кримінальній справі.

Як передбачалось статтею 114 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення.

Слідчий по розслідуваних ним справах вправі давати органам дізнання доручення і вказівки про провадження розшукних та слідчих дій і вимагати від органів дізнання допомоги при провадженні окремих слідчих дій. Такі доручення і вказівки слідчого є для органів дізнання обов'язковими.

Постанови слідчого, винесені відповідно до закону в кримінальній справі, яка перебуває в його провадженні, є обов'язковими для виконання всіма підприємствами, установами і організаціями, посадовими особами і громадянами.

Отже, сільська рада виконала запит слідчого, надавши достовірну інформацію, яка не є конфіденційною або таємною.

Водночас, спростовуючи своє право власності або користування на нерухоме майно, зазначене в спірній довідці, позивач, таким чином, не наводить доводів щодо порушення його прав внаслідок певних дій, здійснених відносно майна, яке йому не належить.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення адміністративного позову без задоволення.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Лукашівської сільської ради с.Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області про зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.