Справа № 814/1296/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/1296/16

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року по справі за поданням Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Баштанська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 23 червня 2016 року, Миколаївський окружний адміністративний суд залишив без розгляду подання Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області від 23 червня 2016 року про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема п.п. 94.2.3 п. 94.2, п. 94.7, п. 94.10 ст. 94 ПК України, ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 183-2 КАС України. При цьому апелянт посилається на судову практику ВАСУ.

ФОП ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Постановляючи ухвалу про залишення подання без розгляду, суд першої інстанції встановив, що 02.06.2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Миколаївській області виданий наказ № 364 «Про проведення фактичної перевірки», яким вирішено доручити головним державним ревізорам-інспекторам відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 провести фактичну перевірку з питань дотримання порядку проведення розрахунків, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів платника податків за період з 01.06.2013 року по дату закінчення перевірки.

02.06.2016 року, на підставі наказу ГУ ДФС у Миколаївській області № 364 від 02.06.2016 року, виписані чотири направлення на проведення перевірки на ім'я ревізорів-інспекторів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

03.06.2016 року ревізори-інспектори вийшли на проведення перевірки, але відповідач, ознайомившись з направленнями на перевірку, відмовився від їх допуску.

03.06.2016 року ревізорами-інспекторами складений акт відмови у допуску до проведення перевірки від 03.06.2016 № 0074/14/29/14/НОМЕР_1.

23.06.2016 року начальником Первомайської ОДПІ прийнято Рішення № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 94 ПК України, п.4.2 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, який затверджений наказом Міністерства доходів та зборів №568 від 10.10.13 р., п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 183-3 КАС України, дійшов висновку про те, що податковий орган пропустив 24-годинний строк звернення до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що у податкового органу було всього 24 години після виявлення обставин, які зумовлюють звернення до суду для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту на майно платника податків та звернення до суду з поданням про підтвердження адміністративного арешту.

За висновками суду першої інстанції у разі не допуску ревізорів до фактичної перевірки 03.06.2016 року, податковий орган мав право прийняти рішення про застосування адміністративного арешту та звернення до суду для підтвердження його обґрунтованості не пізніше наступного робочого дня, оскільки 24-годинний строк звернення податкового органу до суду для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту відраховується не з моменту винесення рішення про застосування адміністративного арешту, а саме з моменту виявлення порушень з боку платника податків, обставин визначених п. 94.2 ПК України.

Залишаючи подання без розгляду суд першої інстанції зазначив, що стаття 183-3 КАС України, не передбачає спеціальних наслідків пропущення строків звернення до суду, визначених цією нормою, а тому недотримання заявником строків звернення до суду, визначених статтею 183-3 КАС України, тягне за собою застосування приписів статті 100 КАС України.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, які не оспорюються апелянтом:

- 02.06.2016 року виданий наказ № 364 «Про проведення фактичної перевірки» з питань дотримання порядку проведення розрахунків, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів платника податків за період з 01.06.2013 року по дату закінчення перевірки;

- 02.06.2016 року, на підставі наказу ГУ ДФС у Миколаївській області № 364 від 02.06.2016 року, виписані чотири направлення на проведення перевірки на ім'я ревізорів-інспекторів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

- 03.06.2016 року ревізори-інспектори вийшли на проведення перевірки, але не були допущені до перевірки;

- 03.06.2016 року ревізорами-інспекторами складений акт відмови у допуску до проведення перевірки від 03.06.2016 № 0074/14/29/14/НОМЕР_1;

- 23.06.2016 року прийнято Рішення № 1 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

- 23.06.2016 р. Баштанська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області подала до суду першої інстанції подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п. 94.3. ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Відповідно до п. 94.4. ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до п. 94.10. ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Таким чином, за наявності обставини, визначеної п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, може бути накладений арешт на майно платника податків (п. 94.4 ст. 94 ПКУ) за рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) (п. 94.10 ст. 94 ПКУ).

При цьому, обґрунтованість рішення керівника контролюючого органу (його заступника) про накладення арешту на майно платника податків має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Тобто, норми ПКУ встановлюють чіткий часовий проміжок, протягом якого суд має перевірити рішення про накладення арешту на майно платника податків, що також відображено і в ч. 8 ст. 183-3 КАС України, відповідно до якої, у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.

Правовий аналіз приписів п. 94.10 ст. 94 ПК України щодо перевірки обґрунтованості рішення протягом 96 годин, та ч. 8 ст. 183-3 КАС України щодо прийняття судового рішення не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, дає підстави для висновку, що:

- перебіг 96 годин для перевірки обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту, починається з дня прийняття такого рішення, а не з дня, коли виникли обставини, за яких податковий орган може прийняти рішення про адміністративний арешт майна платника податку, оскільки відсутність рішення про застосування адміністративного арешту майна нівелює приписи ПКУ щодо підтвердження його обґрунтованості судом;

- наявність рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків і є тією обставиною, яка зумовлює звернення контролюючого органу до суду з поданням про підтвердження його обґрунтованості, оскільки наявність обставини, за яких податковий орган може прийти рішення про адміністративний арешт майна платника податку, але за відсутності самого рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, унеможливлює звернення податкового органу до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, внаслідок того, що цей арешт ще не застосований, тобто керівник контролюючого органу (його заступник) ще не приймали рішення, обґрунтованість якого має бути підтверджена судовим рішенням.

Частина 3 ст. 183-3 КАС України встановлює час (24 години) протягом якого контролюючий орган має право звернутись до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. При цьому, за змістом цієї норми, 24-годинний строк починається з моменту встановлення обставин, які зумовлюють таке звернення до суду.

Таким чином, обставиною для звернення до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в порядку ст. 183-3 КАС України, є наявність самого рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, оскільки у разі, якщо таке рішення не приймалось, то до платника податків і не застосовувався адміністративний арешт майна, а тому і відсутній сам адміністративний арешт майна, обґрунтованість якого має бути підтверджена судовим рішенням.

Як приписи ст. 94 ПКУ, так і приписи Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів та зборів №568 від 10.10.2013 року та ст. 183-3 КАС України, не встановлюють для контролюючого органу терміну (конкретного часового обмеження) для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, проте чітко визначають час, який обчислюється у годинах, протягом якого, з моменту прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, контролюючий орган має звернутись до суду з поданням про обґрунтованість застосованого адміністративного арешту (24-години з моменту прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків) та час, протягом якого, обґрунтованість підстав адміністративного арешту майна платника податків має бути перевірена судом ( не пізніше 96 години з моменту прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків).

Як встановлено судом першої інстанції, рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, прийнято контролюючим органом 23 червня 2016 року, а відповідно до матеріалів справи, подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків подано до суду першої інстанції 23 червня 2016 року о 12:00 годині (а.с. 6).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання Баштанською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Миколаївській області вимог ч. 3 ст. 183-3 КАС України в частині звернення з поданням до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Апеляційний суд зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо початку перебігу 24-годинного строку звернення з поданням до суду саме з моменту виявлення порушень з боку платника податків (обставин встановлених п. 94.2 ст. 94 ПКУ), тобто з моменту коли з'ясовуються обставини, за яких контролюючий орган може прийняти рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Поняття «з'ясування обставин за яких контролюючий орган може прийняти рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків» не є тотожнім поняттю «встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків».

Таким чином, по цій справі, не можна пов'язувати обставини, за якими ПКУ та КАСУ чітко встановлюють початок перебігу 24-годинного строку звернення з поданням до суду, із обставинами за якими контролюючий орган, протягом невизначеного часовим проміжком часу, має право прийняти рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив помилкове застосування норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження по справі за поданням контролюючого органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена ухвала - скасована, а справа направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Понесені апелянтом - суб'єктом владних повноважень судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають, оскільки стаття 94 КАС України, передбачає відшкодування суб'єкту владних повноважень, у разі ухвалення судового рішення на його користь, з іншої сторони тільки здійснених таким суб'єктом владних повноважень документально підтверджеих судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст. 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204, ст. 206, ч. 2 ст. 211, ч. 6 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Баштанської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року скасувати.

Справу № 814/1296/16 направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включене до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець