Справа № 815/1732/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 р.м. ОдесаСправа № 815/1732/16

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Домусчі С.Д.

За участю: секретаря - Вишневської А.В.

представника апелянта - Мурзіна Т.А. (довіреність від 30.08.2016 року)

представника відповідача - Новоселової Н.Б. (довіреність від 20.07.2016 року)

представника відповідача - Прокопишиної С.м. (довіреність від 12.10.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Роздільнянської районної ради Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року по справі за адміністративним позовом Роздільнянської районної ради Одеської області до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов'язання скасувати пункти листа-вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Роздільнянська районна рада Одеської області звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними дії посадових осіб Державної фінансової інспекції в Одеській області по складанню акту ревізії №08-11/15 від 09.02.2016 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Одеській області за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності Роздільнянської районної ради Одеської області за період з 01.01.2012 року по 31.10.2015 року та неприйнятті обґрунтованих правомірних заперечень від 12.02.2016 року №150/01-25 в частині виплати колишньому голові Роздільнянської районної ради ОСОБА_5 та колишньому заступнику голови Роздільнянської районної ради ОСОБА_6 в 2012-2013 роках матеріальної допомоги на оздоровлення, надання шести працівникам з числа обслуговуючого персоналу виконавчого апарату Роздільнянської районної ради двох видів матеріальної допомоги; зобов'язати Державну фінансову інспекцію в Одеській області виключити пункти 1, 2 листа-вимоги від 12.03.2016 року №15-08-23-14/2781 щодо усунення вимог законодавства з виплати колишньому голові Роздільнянської районної ради ОСОБА_5 та колишньому заступнику голови Роздільнянської районної ради ОСОБА_6 в 2012-2013 роках матеріальної допомоги на оздоровлення та щодо надання шести працівникам з числа обслуговуючого персоналу виконавчого апарату Роздільнянської районної ради двох видів матеріальної допомоги.

В обґрунтування позову зазначено, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області неправомірно складений акт ревізії без відібрання пояснень у осіб, щодо яких встановлені порушення законодавства, необґрунтовано не прийняті до уваги заперечення на акт ревізії, а також не забезпечено своєчасний їх розгляд. Надання матеріальної допомоги на оздоровлення є обов'язковою виплатною і щодо неї окремого рішення ради не вимагається, сума матеріальної допомоги розрахована на всіх працівників і включена до штатного розпису, затвердженого розпорядженням голови районної ради, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань передбачена законодавством, а тому обмеження в її виплаті особам, які не віднесені до державних службовців, порушує права цих працівників, що є підставою для скасування пунктів 1 і 2 листа №15-08-23-14/2781 від 12.03.2016 року щодо усунення порушень законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Роздільнянська районна рада Одеської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Роздільнянської районної ради Одеської області за період з 01.01.2012 року по 31.10.2015 року, за результатами якої складений акт №08-11/15 від 09.02.2016 року (Том І, а.с. 21-56).

Зазначеною ревізією контролюючим органом встановлено необґрунтоване нарахування Роздільнянською районною радою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку колишньому голові районної ради ОСОБА_5 та заступнику голови ОСОБА_7, що завдало матеріальної шкоди (збитки) районній раді на загальну суму 31 619,17 грн., оскільки така матеріальна допомога нарахована без рішення сесії районної ради.

Також, під час ревізії встановлено необґрунтовані нарахування та виплата протягом 2013-2014 років та січня-жовтня 2015 року 6-ти працівникам з числа обслуговуючого персоналу районної ради матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячного заробітку, тобто, в розмірі двох середньомісячних заробітків, що не передбачено законодавством, а тому районній раді завдані збитки в розмірі 50 259,28 грн.

Не погодившись з висновками ревізії, позивач подав письмові заперечення до акту ревізії №150/01-25 від 12.02.2016 року, отримані відповідачем 16.02.2016 року (Том І, а.с. 56-63), які розглянуті 10.03.2016 року та позивачу направлений висновок за результатами розгляду заперечень, отриманий ним 14.03.2016 року (Том І, а.с. 67-80).

На підставі виявлених порушень, контролюючим органом направлена позивачу вимога №15-08-23-14/2781 від 12.03.2016 року про усунення виявлених ревізією порушень, в якій контрольно-ревізійний орган вимагає усунути виявлені порушення законодавства у встановленому законодавством порядку (Том І, а.с. 64-66).

Не погоджуючись із пунктами 1, 2 вказаної вимоги, посилаючись на протиправність дій по складанню акту ревізії, розгляду заперечень, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про визнання дій відповідача неправомірними та скасування спірних пунктів вимоги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки оскаржувана вимога прийнята в межах повноважень відповідача, на підставі фактичних порушень позивачем вимог Закону, з урахуванням належним чином розглянутих зауважень позивача з приводу ревізії та виявлених порушень, позовні вимоги є необґрунтованими та підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2, п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності, дотриманням бюджетного законодавства бюджетними установами, підприємствами, установами, організаціями, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, або використовують державне чи комунальне майно.

Орган державного фінансового контролю має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Процедура проведення ревізії та складання акту ревізії, розгляду заперечень та направлення вимоги про усунення порушень вимог законодавства передбачена «Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550.

Відповідно до п.п. 42, 43 «Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550 у разі підписання акта ревізії із запереченнями (зауваженнями) керівник об'єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення контролюючому органу акта ревізії повинен подати йому письмові заперечення (зауваження). Якщо протягом цього строку заперечення (зауваження) щодо акта не надійдуть, то контролюючий орган має право вжити відповідних заходів для реалізації результатів ревізії. Рішення про розгляд заперечень (зауважень), що надійшли з порушенням встановленого строку, приймає керівник контролюючого органу.

Контролюючий орган аналізує правильність обґрунтувань, викладених у запереченнях (зауваженнях), і в строк не пізніше ніж 15 робочих днів після отримання заперечень (зауважень) дає на них письмовий висновок, який затверджується керівником контролюючого органу або його заступником.

Згідно із п. 46 «Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами», затвердженого 20 квітня 2006 року постановою Кабінету Міністрів України №550 не пізніше ніж через 3 робочих дні після надіслання висновку на заперечення відповідач має надіслати об'єкту контролю письмову вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування, а тому, у відповідності до зазначених вимог, відповідачем 12.03.2016 року направлена позивачу вимога №15-08-23-14/2781 про усунення порушень законодавства.

За правилами п. 18 «Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 20.04.2006 року №550, у разі виявлення порушень законодавства обов'язок вимагати від працівників об'єкту контролю, причетних до виявлених порушень, письмових пояснень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не заперечується дотримання контролюючим органом вимог «Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами» під час проведення ревізії, зокрема, щодо включення позивача до плану ревізії, наявність направлень на ревізію, повідомлення про початок ревізії позивача, ознайомлення з програмою ревізії, тощо.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що результати ревізії оформлені актом, форма якого відповідає вимогам зазначеного нормативного акту, акт ревізії підписаний головою Роздільнянської районної ради та головним бухгалтером із зауваженнями та його примірник вручений посадовій особі об'єкту ревізії.

Разом з цим, колишній голова районної ради ОСОБА_5 та заступник голови ОСОБА_7 на час проведення ревізії не були працівниками об'єкту контролю, а тому суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що зазначені обставини не викликають у контролюючого обов'язку отримати від вказаних осіб пояснень, а відібрання пояснень у головного бухгалтера райради ОСОБА_8 у повній мірі відповідає установленим правилам ревізії.

Також, згідно із п. 1 вимоги щодо усунення порушень законодавства №15-08-23-14/2781 від 12.03.2016 року позивачем, в порушення п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року №268, колишньому голові Роздільнянської районної ради ОСОБА_5 та колишньому заступнику голови Роздільнянської районної ради ОСОБА_6 в 2012-2013 роках виплачувалася матеріальної допомоги на оздоровлення без рішення сесії районної ради.

Відповідно до положень п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року №268 преміювання голів районних рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Як встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечується той факт, що окремого рішення районної ради щодо виплати голові районної ради ОСОБА_5 та заступнику голови районної ради ОСОБА_7 в 2012-2013 роках матеріальної допомоги на оздоровлення не приймалось.

Згідно пояснень представника позивача, в штатних розписах апарату Роздільнянської районної ради на 2012-2013 роки, які затверджуються районною радою, в межах затверджених кошторисних призначень, визначалася сума на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення всім працівникам ради, в тому числі, голові районної ради та його заступнику, матеріальна допомога на оздоровлення є обов'язковою виплатою при наданні відпустки, а тому окремого рішення районної ради з цього приводу щодо голови ради та його заступника затверджувати не потрібно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про необґрунтованість вказаних доводів, оскільки вимоги передбачені положеннями п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року №268 і стосуються вони не всіх працівників ради, а тільки голів та їх заступників, яким матеріальна допомога виплачується за рішенням ради, в рішеннях ради, на які посилається представник позивача зазначена загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення апарату ради без визначення сум, які підлягають виплаті голові ради та його заступнику.

Щодо доводів позивача про необґрунтовані нарахування та виплату протягом 2013-2014 років та січня-жовтня 2015 року 6-ти працівникам з числа обслуговуючого персоналу районної ради двох видів матеріальної допомоги на бюджетний рік, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячного заробітку та наявності підстав для скасування пункту 2 вимоги щодо усунення порушень законодавства №15-08-23-14/2781 від 12.03.2016 року, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про їх необґрунтованість, з огляду на наступне.

Відповідно до п. «з» п. 2 Наказу Міністерства праці України від 02.10.1996 року №77 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» керівнику надано право в межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працівників надавати матеріальну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

Тобто, зазначена норма законодавства передбачає надання одної матеріальної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, і не передбачає надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

При цьому, положення ч. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року №268 передбачають надання працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення, однак, положення зазначеної Постанови на робітників зайнятих обслуговуванням органів місцевого самоврядування не розповсюджується.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань передбачена тільки для державних службовців положеннями ст. 33 Закону України «Про державну службу» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), однак, для інших працівників така матеріальна допомога не передбачена, а тому встановлення її виплати колективним договором, про що зазначав представник позивача в своїх поясненнях, не відповідає вимогам законодавства.

З врахуванням викладених обставин, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про правомірність дій і висновків відповідача під час ревізії та про обґрунтованість висунутих у пунктах 1, 2 вимог про усунення позивачем допущених порушень Закону.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Роздільнянської районної ради Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.11.2016 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

С.Д. Домусчі