Справа № 727/5118/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/5118/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

01 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

секретар судового засідання: Стаднік Л.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Романюк Людмили Ігорівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, просила вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 2002 року працює в органах прокуратури.

24 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України " Про прокуратуру" (а.с.14).

Листом управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці від 11.01.2016 року №305/02 відмовлено позивачу в призначенні такої пенсії.

Позивач не погодилась із вказаною відмовою звернулась до суду.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду I інстанції в частині задоволення адміністративного позову, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Згідно ч.3 ст. 8 Основного Закону, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року у справі № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року у справі №5-рп/2002,Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях, правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (ст.ст. 46, 92 Конституції України).

З 01.12.1991 року, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ втратив чинність з 15.07.2015 року у зв'язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким визначено та регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Колегія суддів зазначає, що на момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII та дії зазначених в ньому прикінцевих Положень, в Україні діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність і з цього дня вступив в дію інший однопредметний Закон України «Про прокуратуру». Отже, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію тільки з 15.07.2015 року.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Зміни до статті 86 вказаного Закону № 1697-VІI щодо відсутності (скасування) права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесені.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватись органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії.

Положення статті 86 вказаного Закону є чинними і дають право працівникам прокуратури України за наявності на день звернення з 01.10.2015 по 30.09.2016 вислуги років не менше 22 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців, звертатися до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звернулась до управління пенсійного фонду України в м. Чернівці із заявою про призначення пенсії за вислугу років після 01.10.2015 року, а саме 24.12.2015 року.

Так, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України " Про державну службу", " Про прокуратуру", " Про судоустрій і статус суддів", " Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України" ," Про службу в органах місцевого самоврядування", " Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата.

В зв'язку із чим, призначення та перерахунок пенсії з 01.06.2015 року в порядках та на умовах визначених вищевикладеними Законами - не здійснюється (крім пенсій особам, яким 01.05.2016 року визначено право на призначення пенсії відповідно до Закону України " Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889- VIII; щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до Закону України " Про судоустрій і статус суддів" та рішення Конституційного суду країни від 08.06.2016 року, яке не стосується призначення пенсій з вислугу років працівникам прокуратури).

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернулась до органу Пенсійного фонду України у грудні 2015 року, тобто в рамках дії закону України " Про прокуратуру" №1697-VI, а тому норми статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ не можуть застосовуватись при визначенні права на пенсію за вислугу років ОСОБА_2

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року право на пенсійне забезпечення за вислугу років визначається незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року) вислуги років не менше - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки позивача станом на момент звернення вислуга років ОСОБА_2, що дає право на пенсію складає 18 років 10 місяців 18 днів, що є меншим від необхідного показника для осіб, які звертаються за призначенням пенсії після 01.10.2015 року, а саме 22 роки 6 місяців.

Крім того, норма статті 50-1 Закону України " Про прокуратуру" щодо призначення пенсії у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески ( за кожен повний рік роботи понад 10 років на відповідних посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку змінена: з 01.10.2011 року відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року пенсія призначалась у розмірі 80 відсотків; з 01.05.2014 року - у розмірі 70 відсотків ( відповідно до Закону України " Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VII від 27.03.2014 року); з 01.01.2015 року - 60 відсотків від заробітної плати ( відповідно до Закону України " Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України " № 76- VIII від 28.12.2014 року).

Нормою статті 86 Закону визначено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років) що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь - які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Стаття 86 Закону України " Про прокуратуру" № 1697-VIІ щодо призначення пенсії прокурорському працівнику у розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, на час звернення позивача є чинною та неконституційною не визнавалась.

Враховуючи вищенаведені правові норми колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" пенсія працівникам прокуратури призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим судом першої інстанції безпідставно було задоволено вимогу позивача про призначення пенсії у розмірі 86 відсотків від суми місячного заробітку згідно Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, оскільки скасовані норми щодо призначення спеціальних пенсій, а також не передбачено такий розмір відсотку в новому Законі України " Про прокуратуру" .

Оскільки позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці 24 грудня 2015 року тому пенсія могла б бути призначена лише згідно Закону від 14.10.2014 року № 1697-VII .

Щодо задоволення судом вимоги позивача про врахування періоду перебування ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до вислуги років колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону до вислуги років, що дає право на пенсію, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 Закону:

- стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

- слідчими, суддями;

- на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

- у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

- на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

- на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

- відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Статтею 51 Закону України " Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Колегія суддів зазначає, що правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько - слідчі працівники на підставі Закону України "Про прокуратуру".

Отже закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності настання пенсійного віку.

Колегія суддів звертає увагу, що право у позивача на зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років періоду відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачено саме ст. 86 Закону, а отже даний період можливо зарахувати до спеціального стажу, лише якщо особа вийшла в декретну відпустку саме з посади, яка дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону.

При розгляді даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач під час перебування у декретній відпустці не працювала на посаді державного службовця, слідчого , судді, в органах внутрішніх справ, виборних посадах та інших посадах, які передбачені ст. 86 Закону, а як вбачається із записів у трудовій книжці працювала у виробничо - торгівельній фірмі " Карпати".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було безпідставно задоволено дану вимогу позивача щодо зарахування до вислуги років що дає право на пенсію період перебування її у відпустці по догляду за дитиною.

У зв'язку з вищенаведеними правовими нормами чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону України " Про прокуратуру" , діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, оскільки позивач на момент звернення не набула права на призначення пенсії за вислугою років як працівник прокуратури.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги являються обґрунтованими та законними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не в повній мірі належно надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, в деяких випадках помилково застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення в частині задоволених позовних вимог, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняття нової постанови, якою в цій частині в задоволенні позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити дії в частині задоволених позовних вимог скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити дії відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 листопада 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.