Справа № 804/2924/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 рокусправа № 804/2924/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

третьої особи3: ОСОБА_2,

Представника третьої особи1: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі №804/2924/16 за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Кобелевої Алли Михайлівни, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення, -

в с т а н о в и в :

24 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому просила: визнати протиправним рішення приватного нотаріуса Кобелевої Алли Михайлівни про державну реєстрацію права власності від 30.09.2015 року №11399217 на житловий будинок в АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», зобов'язати приватного нотаріуса Кобелеву Аллу Михайлівну скасувати державну реєстрацію права власності від 30.09.2015 року №11399217 на житловий будинок в АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення приватного нотаріуса ОСОБА_6 про державну реєстрацію права власності 30.09.15р. №11399217 на житловий будинок в АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" є протиправним, оскільки на день його прийняття на зазначений житловий будинок, був накладений арешт майна та оголошено заборону на його відчуження відповідно до постанови Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 19.08.14р. №44308947. Позивач вважає, що оскільки постанова Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ в частині накладення арешту на нерухоме майно-житловий будинок АДРЕСА_1 не скасовані на даний час та підлягають виконанню, реєстраційна дія щодо реєстрації права власності на об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, за ТОВ "ФК "Вектор Плюс" проведена з порушенням компетенції, а відтак не відповідає вимогам законодавства. Також, позивач зазначає, що догвори іпотеки, факторингу та про відступлення права за іпотечним договором, то ці догори укладались з наміром забезпечення при невиплаті кредитної суми та стягнення заборгованості - грошових коштів, а не на зобов'язання передати у власність житловий будинок.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована доводами позову.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.10.2006 між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_7, укладено кредитний договір №0301/1006/88-680, за пунктом 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 261000,00грн., на строк з 06.08.2006 року по 05.10.2016 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Договір іпотеки від 06.10.16р. №0301/1006/88-680-Z-1, предметом якого є передача в іпотеку для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором № 0301/1006/88-680 від 06.10.2006 року домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, укладено між банком та ОСОБА_8.

28.11.2012 року ПАТ "Сведбанк" відповідно до Договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" свої права вимоги за зобов'язаннями по кредитному та іпотечному договорам.

ПАТ "Сведбанк" 17.02.12р. звернувся до Ленінського районного суду про стягнення заборгованості на предмет іпотеки - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 за іпотечним договором №0301/1006/88-680 від 06.10.2006р., заяву ПАТ "Сведбанк" було задоволено та на підставі судового рішення, був виданий виконавчий лист.

Після отримання виконавчого листа в квітні 2013р. сторони ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 прийшли до взаємної згоди щодо виконання рішення суду та ПАТ "Сведбанк" відмовився від примусового виконання рішення суду, виконавчий лист до виконання не пред'являв.

24 березня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист по справі №205/72/14-ц від 12.02.2014 року, строком пред'явлення до 25.02.2015 року, в якому зазначено, що суд вирішив стягнути заборгованість за розпискою з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в сумі 13 720,75 грн.

11 серпня 2014 року Державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

19 серпня 2014 року постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Корчагіною Д.В. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми стягнення 16 367,85 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Згідно з постановою №44308947 від 19.08.2014 року Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ на все майно ОСОБА_2, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №0301/1006/88-680-Z-1 від 06.10.2006р., а саме -домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 накладений арешт у межах суми стягнення 16 367,85 грн.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелевою А.М. на підставі заяви про реєстрацію 13623581 від 30.09.2015 року та договору іпотеки від 25.06.2088р. було виконано нотаріальний запис (11399217) щодо зміни власника нерухомого майна ОСОБА_4 в інтересах ТОВ "ФК "Вектор Плюс", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24896960 від 30.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелевою А.М. внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а саме: змінено власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5, на ТОВ "ФК "Вектор Плюс", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44972628 від 02.10.2015 року.

Правомірність та обгрунтованість дій приватного нотаріуса Кобелевої А.М. при прийнятті рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 за ТОВ "ФК "Вектор Плюс" є предметом спору переданного на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішення привтного нотаріуса Кобелевой А.М. про реєстрацію права вланості на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 за ТОВ "ФК "Вектор Плюс" є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства в межах його перевірки за критеріями судового розгляду в порядку КАС України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

В свою чергу, захист права власності на майно, речового права на чуже майно, регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень).

Так само, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку також цивільного судочинства.

Суд звертає увагу, що у даній справі спірні правовідносини пов'язані із невиконанням (неналежним виконанням), на думку позивача, умов цивільно-правової угоди внаслідок чого відбулась реєстрація права власності на майно за іншою особою, відтак, спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Отже, з огляду на те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд першої інстанції, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції. (Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеною в постанові від 14.06.2016 року)

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, спірні правовідносини не є публічно-правовими, а справа не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної юрисдикції.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на викладене, та з урахуванням вимог норм чинного процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 157, ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст..199, ст. 203, ст. 206 КАС України суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі №804/2924/16 - скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова