Справа № 489/2877/16-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/2877/16-а
Номер провадження 2-а/489/166/16
Постанова

Іменем України

02 листопада 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі-відповідач або УПФУ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

В червні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що на своє звернення до відповідача із заявою про призначення трудової пенсії за вислугу років отримала відмову. Таку відмову вважає неправомірною.

Позивач просила суд визнати протиправними дії відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за вислугу років станом на 26.11.2015; зобов1язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на пільгових умовах з урахуванням стажу роботи з 01.09.1979 по 02.07.1981, з 01.02.2006 по 31.05.2008, з 01.09.2008 по 31.05.2010, з 18.07.2011 по 28.05.2015, з 02.06.2015 по 26.11.2015 станом на 26.11.2015.

08.07.2016 до суду від відповідача надійшло заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

20.11.2015 позивач звернулася до ФОП ОСОБА_2 з заявою, в якій просив звільнити її з посади фармацевта за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію з 01.12.2015.

26.11.2015 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просив прорахувати можливість виходу на пенсію.

Як вбачається з заяви від 30.11.2015 позивач звернувся ФОП ОСОБА_2 в якій просив відкликати свою заяву на звільнення від 20.11.2015, так як пенсійний фонд не дав позивачу відповіді про нарахування їй пенсії.

Відповідно до листа від 14.01.2016 УФПУ було надано позивачу відповідь на заяву від 26.11.2015.

28.03.2016 позивач звернулась до УПФУ з заявою про призначення пенсії (додатково до первісної заяви від 26.11.2015).

Згідно з розрахунком стажу проведеним УФПУ позивач має загальний стаж (після 2004 року) - 9 років 5 місяців та 22 дні; страховий стаж - 9 років 5 місяців і 22 дні.

18.04.2016 УФПУ на адресу позивача було надіслано лист, в якому зазначили, що необхідною умовою для зарахування до спеціального стажу відповідних періодів роботи є державна реєстрація та акредитація установи як закладу охорони здоров'я . Вказали, що позивач права на призначення пенсії за вислугу років станом на 26.11.2015 не мала, оскільки згідно з записами в трудовій книжці, звільнилася 28.03.2016 та не мала необхідного спеціального стажу.

Як вбачається з відповідей, які УПФУ надсилало на адресу позивача, відповідач зазначає, що заява, з якою позивач звернувся до УПФУ з проханням здійснити підрахунок можливості виходу на пенсію викладена у довільній формі; на дату подання заяви від 26.11.2015 позивач працювала, що суперечить вимогам закону.

Судом встановлено, що в всупереч ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" позивач, на час звернення до відповідача з заявою, перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивача було звільнено з роботи 28.03.2016.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік).

Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях.

Визначення закладу охорони здоров'я наведено в статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 року № 2801-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Основи), згідно з частиною 1 цієї статті безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я.

Відповідно до частини 2 статті 16 Основ заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.

Згідно пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 державна акредитація закладу охорони здоров'я (далі - акредитація) - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України у справі К/9991/9688/12 від 29.10.2015 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, аптечних кіосках та аптечних магазинах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Згідно з п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Вказаним додатком встановлено форму заяви, з якою має звертатися особа, яка просить про призначення її пенсії.

Відповідно до п. 4.3 вказаного Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, в органу Пенсійного фонду обов'язок прийняти рішення виникає за наслідками розгляду заяви особи, яка складена у формі, встановленій вказаним Порядком.

Разом з тим, судом встановлено, що заява позивача від 26 листопада 2015 року не відповідає формі для заяв про призначення пенсії, встановленій вищезазначеним Порядком, а укладена в довільній формі.

Отже, у відповідача обов'язок прийняти рішення щодо призначення чи відмови в призначенні пенсії не виник, оскільки відповідна заява у встановленій вимогами Порядку формі, позивачем подана не була.

При цьому, позивачем не доведено, що вона зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії встановленого зразка.

Суд акцентує увагу на тому, що адміністративний суд у відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства перевіряє законність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу УПФУ не приймалось.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було відмовлено позивачу у призначенні пенсії та відповідачем рішення не приймалося, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України суд

постановив

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв