Справа № 826/11861/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 листопада 2016 року № 826/11861/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомуповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни
доГолосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві
проскасування пункту 2 постанови від 25.07.2016 ВП №50972003 та постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріна Ірина Вікторівна звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування пункту 2 резолютивної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016, постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуци Т.В.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено строки направлення на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження, що позбавило останнього своєчасно та добровільно виконати судове рішення, враховуючи тривалий строк, необхідний для його виконання. Крім того, позивачем наголошено, що останній звертався до відділу із заявою про закінчення виконавчого провадження з посиланням на прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних постанов, прийнятих у межах та на підставі наявних у відповідача повноважень, з огляду на невиконання у встановлений для цього строк боржником виконавчого документа.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №825/3598/15-а, виданого 02.03.2016 Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплат ОСОБА_3 відшкодування у розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 10.06.2013 №2532Д-60ф, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2016 (ВП №50972003), якою, зокрема, встановлено строк для самостійного виконання рішення до 05.05.2016.

У межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. винесено такі постанови:

- про стягнення виконавчого збору від 16.06.2016, якою у зв'язку з невиконанням боржником у встановлений строк рішення постановлено стягнути з боржника - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни - виконавчий збір у розмірі 2040,00 грн.;

- про накладення штрафу від 30.06.2016, якою у зв'язку з невиконанням рішення на боржника - уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріну Ірину Вікторівну - накладено штраф у розмірі 680,00 грн.;

- про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, від 25.07.2016, якою стягнуто з боржника - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни - витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, у сумі 391,86 грн.

Надалі, постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуцою Т.В. від 25.07.2016 закінчено виконавче провадження №50972003, а постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу винесено в окреме провадження.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016, а також винесення в окреме провадження постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (частина перша статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу пункту 1 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (частина друга статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі, зокрема, зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в якості боржника у виконавчому провадженні №50972003 виступає уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріна Ірина Вікторівна.

У свою чергу, за твердженням позивача, вказане виконавче провадження підлягало закінченню, з огляду на прийняття правлінням Національним банком України постанови про ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк».

Так, приписами пункту 3-1 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Разом з тим, боржником у розглядуваному виконавчому провадженні є саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріна Ірина Вікторівна, а не безпосередньо банк, ліцензія якого відкликана, а тому застосування у спірних правовідносинах положень пункту 3-1 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та закінчення виконавчого провадження не відповідає конституційному принципу обов'язковості судового рішення, оскільки спори щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виникають лише після ведення тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку, запровадження яких і забезпечення подальшої діяльності банку покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважених осіб.

У той же час, як вбачається зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016 виконавче провадження №50972003 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення, у відповідності до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (частина шоста статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною п'ятою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні за змістом положення також викладені в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), згідно з пунктом 3.7.4 якої, у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

У разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу (пункт 3.13.2 Інструкції №512/5).

Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно (пункт 8.8 Інструкції №512/5).

З аналізу викладених положень вбачається, що після завершення виконавчого провадження, зокрема з підстави фактичного виконання судового рішення, та одночасної несплати боржником виконавчого збору, витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також штрафу у державного виконавця наявне право на виділення вказаних постанов в окреме виконавче провадження з метою стягнення останніх.

При цьому, суд звертає увагу, що з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, копії яких наявні у матеріалах справи, не вбачається факту сплати позивачем (боржником у виконавчому провадженні) виконавчого збору, витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, та штрафу.

У той же час, у межах даної адміністративної справи позивачем не оскаржуються постанови Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору від 16.06.2016, про накладення штрафу від 30.06.2016, про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, від 25.07.2016, а тому судом не надається оцінка правомірності останніх.

Відтак, зазначаючи у постанові про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016 винесення в окреме провадження постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, відповідач діяв у межах та на підставі наявних у нього повноважень.

Крім того, з урахуванням того, що постанови Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору від 16.06.2016, про накладення штрафу від 30.06.2016, про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 25.07.2016, не скасовані у встановленому чинним законодавством порядку, а доказів щодо відкриття виконавчого провадження внаслідок виділення вказаних постанов в окреме виконавче провадження ані позивачем, ані відповідачем не надано, позовні вимоги позивача в цій частині є необгрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність тверджень позивача, покладених в основу заявлених позовних вимог, відтак, останні є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.