Справа № 522/14939/16-а
Суддя: Погрібний С. О.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/793/16
П О С Т А Н О В А

Іменем УКРАЇНИ

«21» жовтня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси як адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Погрібного С.О.,

за секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі в порядку письмового провадження справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за участі третьої особи - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як Органу опіки та піклування, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, просила визнати незаконними дії працівників Управління соціального захисту населення Приморського району м.Одеси щодо відмови опікуну ОСОБА_1 в отриманні державної допомоги по народженню другої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати відповідача нарахувати й виплатити опікуну ОСОБА_1 всю суму заборгованості державної допомоги на малолітнього ОСОБА_3, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла сестра позивача - ОСОБА_4. Після смерті останньої залишилось двоє малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Враховуючи, що за життя ОСОБА_4 не проживала однією сім'єю зі своїм чоловіком, позивачка звернулася до Теплодарського міського суду Одеської області з позовом про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав та призначення ОСОБА_1 опікуном малолітніх дітей. Рішенням Теплодарського районного суду Одеської області від 01.02.2016 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 та призначено ОСОБА_1 опікуном малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_3 В березні 2016 року позивачка звернулась до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеса для отримання на ОСОБА_3 державної допомоги при народженні другої дитини, яку оформлювала та отримувала за життя сестра позивачки - ОСОБА_4 Проте, Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси відмовлено позивачці у призначенні (поновленні) таких виплат у зв'язку із пропущенням 12-місячного строку. Не погоджуючись з наведеним, позивачка звернулася до суду за захистом, ймовірно, порушених прав малолітньої дитини, а також своїх прав як опікуна.

У судове засідання з'явилась представник позивача, надала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

В якості співвідповідача до участі у справі залучено Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, структурним підрозділом якого є Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеса.

Представники відповідачів Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеса та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради подали суду письмові заперечення проти позову із вимогою про відмову у задоволенні пред'явлених позовних вимог у зв'язку із їх безпідставністю, просили розглянути справу в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, сповіщався про час, дату та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За правилом ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно зі ст. 11 цього Закону допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до пунктів 10-14 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:

1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу).

Опікуни подають, крім зазначених документів, копію рішення про встановлення опіки.

Виплата допомоги припиняється у разі смерті отримувача допомоги та поновлюється у випадках, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Допомога при народженні дитини, не одержана через смерть одного з батьків, якому ця допомога була призначена, виплачується матері (батьку, опікуну) за умови звернення за нею не пізніше ніж через 12 місяців після смерті отримувача допомоги.

За правилами ч. 1, 3 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей, законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Згідно зі ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до положень ст.ст. 60, 63,65 ЦК України опіка над малолітнім встановлюється судом або органом опіки та піклування. До встановлення опіки і призначення опікуна опіку над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

При цьому, обставини справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 08 січня 2015 року.

При цьому, ОСОБА_4 перебувала до 31.01.2016 року на обліку як отримувач державної допомоги при народженні другої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження останнього, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 09 червня 2013 року, відповідно до якого батьками ОСОБА_3 є: ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Судом враховано, що позивач після смерті ОСОБА_4 з об'єктивних причин не мала можливості своєчасно реалізувати право на отримання державної допомоги у зв'язку з народженням дитини в інтересах малолітнього ОСОБА_3, так як лише рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 01 лютого 2016 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно його малолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а також ОСОБА_1 призначено їх опікуном. Рішення суду набрало законної сили 26.02.2016 року.

Набувши статус опікуна ОСОБА_3, позивачка 03.03.2016 року звернулася з відповідною заявою та доданими до неї документами до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси з проханням призначити державну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування на ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3

Втім, Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси позивачці ОСОБА_1 призначено лише державну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування у період з 01.03.2016 року до 28.02.2017 року. При цьому, щодо поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини на ОСОБА_3 позивачці повідомлено, що, оскільки, звернення за поновленням виплати надійшло пізніше ніж сплинули 12 місяців з моменту смерті отримувача державної допомоги, в призначенні (поновленні) зазначеної виплати останній відмовлено.

Судом враховано, що ОСОБА_1, діючи в інтересах малолітнього, була позбавлена можливості звернутися до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси у зв'язку з відсутністю на той момент у останньої правових підстав представлення інтересів малолітнього, зокрема, рішення про встановлення опіки над ОСОБА_3 та призначення ОСОБА_1 опікуном цієї дитини. При цьому, як встановлено рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 01.02.2016 року, батько малолітніх дітей ОСОБА_6 зловживав своїми правами щодо власних дітей, ухилявся від обов'язків стосовно їх виконання, у зв'язку з чим зазначеним рішенням суду його позбавлено батьківських прав, що свідчить про неможливість останнього отримувати державну допомогу у зв'язку з народженням дитини.

Таким чином, судом встановлено, що зазначений у пункті 14 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, дванадцятимісячний строк пропущений не з вини позивача, судове рішення, яким підтверджуються статус законного представника малолітнього ОСОБА_3, позивачем отримано вже після спливу 12-місячного строку, чим порушено законне право малолітнього на отримання державної допомоги.

Останнє свідчить про наявність об'єктивних перешкод для позивача звернутися до відповідача раніше ніж це було здійснено, що виключає її вину у пропуску зазначеного строку звернення.

Додатково судом має бути враховано, що зазначена державна допомога має цільовий характер, призначена для витрачання на утримання саме малолітньої особи, а не виплачується в інтересах та не на користь самої позивачки.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст.52 Конституції України.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Суд має врахувати, що малолітня дитина, яка фактично залишилася без належного піклування, мала за всіх обставин розраховувати на допомогу держави, а так само на відповідальні вчинки органів опіки та піклування, які вправи були звернутися до відповідної служби в інтересах такої дитини, втім таких відповідальних дій вчинено не було.

Суд має визнати, що посадові особи відповідачів діяли формально із дотриманням букви законодавства, втім із порушенням його суті та духу, оскільки пропуск зазначених строків не може бути поставлено у вину малолітній дитині та її опікуну, яка, з юридичної сторони, набула такий статус вже після спливу досліджуваних строків.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що звернення позивача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини з порушенням встановленого законом 12-місячного строку обумовлене існуванням об'єктивної неможливості дотримання такого строку внаслідок отримання позивачкою статусу опікуна малолітнього ОСОБА_3 та позбавлення батьківських прав його батька - ОСОБА_6 у зв'язку з ухиленням ним від виконання своїх батьківських обов'язків лише 26.02.2016 року, суд вважає поважними причини пропуску такого строку, та вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 46, 52 Конституції України, ст. ст. 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст.ст.9, 11, 71, 159, 160, 163 КАС України, СУД -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії посадових осіб Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси щодо відмови поновлення виплати державної допомоги опікуну малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, - ОСОБА_1 у зв'язку з народженням другої дитини, після смерті його матері - ОСОБА_4.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради через його структурний підрозділ - Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси - нарахувати та виплатити ОСОБА_1 всю суму заборгованості з виплати державної допомоги у зв'язку з народженням другої дитини - ОСОБА_3, припиненої після смерті матері - ОСОБА_4.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частини рішення), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: С. О. ПОГРІБНИЙ

21.10.2016