Справа № 804/4435/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2016 рокусправа № 804/4435/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови, яка викладена у листі № К-3944/0-2578/6-16 від 04.07.2016р. у надані дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 8,3 га із земель раніше наданих фермерському господарству «Букурія» (і.к. 24242647), розташованої на території Гуляйпільської сільської Ради Криничанського району Дніпропетровської області; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру України у Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 8,3 га із земель раніше наданих фермерському господарству «Букурія» (і.к. 24242647), розташованої на території Гуляйпільської сільської Ради Криничанського району Дніпропетровської області для ведення фермерського господарства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд виходив з правомірності дій відповідача та відсутністю у ФГ «Букурія» права на розпорядження землею наданою постійне користування ОСОБА_2 без належного її переоформлення.

Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд не взяв до уваги того, що фактично у ОСОБА_2, як засновник фермерського господарства а також у його правонаступників обов'язок переоформити право постійного користування земельною ділянкою відсутній. Крім того зазначає, що до спадкоємців ОСОБА_2 не перейшло право постійного користування землею, а також і права надання дозволу.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи відповідно до протоколу зборів фермерського господарства «Букурія» № 4/04-16від 04 квітня 2016 р. позивачу надано згоду на безоплатну приватизацію земельної ділянки як члену Господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих Господарству в користування, розташованих на території Гуляйпільської сільради Криничанського району Дніпропетровської області.

Позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було надано клопотання стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі середньої частки (паю) для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. До клопотання були додані наступні документи: ксерокопія державного акта НОМЕР_2 від 24.06.1996р; ксерокопія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи НОМЕР_1; Ксерокопія державного акта НОМЕР_3 від 01.03.2006; ксерокопія державного акта НОМЕР_4 від 01.03.2006; Ксерокопія державного акта НОМЕР_5 від 20.02.2006; ксерокопія державного акта НОМЕР_6 від 22.02.2006; Ксерокопія державного акта НОМЕР_7 від 22.02.2006; ксерокопія державного акта НОМЕР_8 від 24.03.2006; нотаріально посвідчена копія статуту (Нової редакції) фермерського господарства «Букурія»; Ксерокопія акта №413 від 10.12.2015; графічні матеріали - ксерокопія викопіювання від 10.12.2015; ксерокопія паспорта; ксерокопія ІПН; довідка 6 - зем № 6199 від 11.02.2016.

Листом від 07. 04.2016 року позивачу було надано відповідь № К-2521/0-1070/6-16 з рекомендацією привести поданий пакет документів у відповідність та звернутись повторно до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки до пактеу документів не було додано графічних матеріалів на яких зазначено орієнтовне місце розташування земельної ділянки в розмірі середньої частки паю, згода на вилучення земельної ділянки, протокол зборів фермерського господарства, довідка про середню частку паю на території сільської ради та інформацію про не невикористане право на безоплатну приватизацію..

Після цього ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

До Клопотання були додані наступні документи: ксерокопія державного акта ДП від 24.06.1996р; ксерокопія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи НОМЕР_1; Ксерокопія державного акта НОМЕР_3 від 01.03.2006; ксерокопія державного акта НОМЕР_4 від 01.03.2006; ксерокопія державного акта НОМЕР_5 від 20.02.2006; Ксерокопія державного акта НОМЕР_6 від 22.02.2006; ксерокопія державного акта НОМЕР_7 від 22.02.2006; Ксерокопія державного акта НОМЕР_8 від 24.03.2006; нотаріально посвідчена копія статуту (Нової редакції) фермерського господарства «Букурія»; ксерокопія акта №413 від 10.12.2015; графічні матеріали - ксерокопія викопіювання від 10.12.2015; ксерокопія паспорта; ксерокопія ІПН; довідка 6 - зем № 6199 від 11.02.2016; ксерокопія довідки 189 від 03.04.2016; копія протоколу №4-04-16 зборів засновників фермерського господарства «Букурія» від 04.04.2016; ксерокопія письмової відмови від 07.04.2016.

04.07.2016 позивачу було надано відповідь № К-3941/0-2578/6-16 з рекомендацією привести поданий пакет документів у відповідність та звернутись повторно до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки відсутні: згода землекористувача щодо вилучення земельної ділянки; документи що посвідчують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За правилами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказана норма містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З поданого пакету документів та клопотань позивача вбачається, що частина землі на яку претендує позивач надана в постійне користування громадянину України ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 24.06.1996, для селянського фермерського господарства на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області у розмірі 100 га.

В період з 1996 рік по 2016 рік із земель, наданих ОСОБА_2 у постійне користування виділені земельні ділянки у власність у розмірах: 5,4515 га, 8,7228 га, 8,7228 га, 8,7954 га, 9,5705 га, 8,7369 га.

Відтак, із земель наданих ОСОБА_2 у постійне користування фактично залишилось і використовується приблизно 50 га.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 24.06.1996 року, виданий громадянину України ОСОБА_2 - на сьогоднішній день не скасований.

На час отримання ОСОБА_2 земельної ділянки у постійне користування для створення фермерського господарства був чинним Закон України «Про селянське (фермерське) господарство».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» в редакції, чинній на час надання земельної ділянки і на час створення селянського фермерського господарства «Букурія», селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

Статтею 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» визначено, що після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Крім того, відповідно до вказаної норми, лише після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку із своїм найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалось державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносила до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

Подібні положення щодо спеціального порядку створення фермерського господарства також знайшли своє відображення і в Законі України «Про фермерське господарство», частиною першою статті 8 якого передбачено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації.

Проаналізувавши вказані норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що хоча Державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 24.06.1996 року і видавався на ім'я голови селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2, проте, фактично передбачалось, що вказаною землею буде користуватись створене ним фермерське господарство «Букурія» як юридична особа.

Таким чином, ОСОБА_2 до дня своєї смерті на законних підставах володів Фермерським господарством «Букурія» та спірною земельною ділянкою.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) зокрема входить також право користування землею.

Крім цього, слід зазначити, що положення пункту 6 Розділу X Земельного кодексу України щодо зобов'язання до 01.01.2008 року переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005.

Таким чином колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, щодо відсутності законних підстави для використання земельної ділянки наданої ОСОБА_2 Фермерським господарством «Букурія» та відсутності права розпоряджатись нею за своїм переконанням та надавати згоду на виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель ФГ «Букурія».

Законом України № 1067-УІІ від 31.03.2016 року (редакція діє з 01.05.2016 року) вимога ст. 7 Закону України «Про фермерське господарствао» яка передбачала обов'язковість документів що посвідчують досвід роботи в сільському господарстві при отриманні земельних ділянок для ведення фермерського господарства виключена.

Крім того позивач є членом ФГ «Бакурія», що підтверджується наказом № 8/07-15 від 07.12.2015 року, відповідно до якого її прийнято на роботу на посаду менеджера.

За таких обставин відмова відповідача у надані дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 8,3 га із земель раніше наданих фермерському господарству «Букурія» (і.к. 24242647), розташованої на території Гуляйпільської сільської Ради Криничанського району Дніпропетровської області є протиправною.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення, і це прямо вбачається з пункту 2 частини 4 статті 105 та пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

При цьому, аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

У спірних правовідносинах праву позивача отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі наявності законодавчо встановлених підстав) кореспондує обов'язок відповідача надати такий дозвіл.

У випадку невиконання обов'язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення. Це цілком узгоджується з положеннями пункту 2 частини 4 статті 105, пункту 3 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

Разом з тим, дійсно існують випадки, у яких суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень діяти певним чином і це вбачається з аналізу зазначених вище норм Кодексу адміністративного судочинства.

Стосовно дискреційних повноважень, колегія суддів зазначає, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій - надання дозволу. Підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (ст.118 ЗК України) можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - надати дозвіл, або відмовити у його наданні, існує лише один правомірний варіант поведінки.

За таких обставин колегія судів вважає за можливим зобов'язати відповідача надати такий дозвіл.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Частина 2 статті 30 Закону № 5076 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відносить порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) до умов, що визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Позивачем, у доданих документах до позову, а саме: договору №21 від 12.07.2016, акті приймання-передавання виконаний робіт відсутній розрахунок погодинної вартості виконаних робіт за конкретні дії , вказаний у вищезазначених законах.

В зв'язку з чим на користь позивача підлягають присудженню лише судові витрати у вигляді сплаченого судового збору без витрат на правову допомогу в зв'язку із їх недоведеністю.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказані обставини є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п. 3 ч. 1 ст.202, ст. 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови, у надані дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 8,3 га із земель раніше наданих фермерському господарству «Букурія» (і.к. 24242647), розташованої на території Гуляйпільської сільської Ради Криничанського району Дніпропетровської області;

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру України у Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 8,3 га із земель раніше наданих фермерському господарству «Букурія» (і.к. 24242647), розташованої на території Гуляйпільської сільської Ради Криничанського району Дніпропетровської області для ведення фермерського господарства.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1218 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 04 листопада 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова