Справа № 372/2184/16-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 372/2184/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Потабенко Л.В. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А
08 листопада 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуюча суддя : Шелест С.Б.
Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Обухівського районного суду Київської області від 16.09.16р. у справі №372/2184/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії
Постановою Обухівського районного суду Київської області від 16.09.16р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; зобов`язано відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 15 березня 2016 року.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що даний спір предметно підсудний окружному адміністративному суду; відповідачем не приймалось рішення про відмову у виплаті позивачу допомоги.
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову строкову службу з 24.11.83р. по 13.12.85р. в Республіці Афганістан, що підтверджується довідкою №1614 від 25.10.14р., виданою Обухівським районним військовим комісаріатом Київської області. Позивач отримав статус «Учасника бойових дій».
24.11.14р. Обухівським районним військовим комісаріатом позивач був направлений на судово-медичну експертизу.
Згідно висновку спеціаліста від 04.12.14р. №50, у позивача мають місце сліди від загоєння ран у вигляді застарілих рубців в області лоба зліва, в лівій виличній області, в області тіла правої брови, в лівому куті рота, на правій та лівій кисті, на правій гомілці. За давністю дані ушкодження можуть відповідати періоду бойових дій в Афганістані 1983-1985 років.
Як вбачається з витягу з протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 17.11.15р. №4274, отримана позивачем травма (контузія), захворювання пов`язані з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно виписки з акта МСЕК серії НОМЕР_1 позивачу з 15.03.16р. встановлено другу групу інвалідності довічно; причина інвалідності: поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, у якій просив направити до Міністерства оборони України пакет документів для призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.15р. №975.
Київським обласним комісаріатом було направлено відповідачу необхідний пакет документів для вирішення питання про призначення позивачу допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.15р. №975, про що було проінформовано позивача.
За результатами розгляду документів позивача, Міністерством оборони України вирішено повернути їх обласному військовому комісаріату (витяг з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.06.16р. №38).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає не з моменту звільнення військовослужбовця, а з моменту встановлення інвалідності. Оскільки позивач отримав інвалідність у зв`язку із захворюванням, що мало місце в період проходження військової служби, то має право на виплату одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91р. № 2011-XII (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби; надалі Закон № 2011-XII) передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбаено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Такого правового висновку у справах з аналогічних правовідносин дійшов Верховний Суд України (постанови від 18.11.14р. року справа № 21-446а14; від 21.04.15р. справа№21-135а15.
Згідно висновку МСЕК, захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15р. №975.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як свідчать обставини справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ІІ група інвалідності встановлена позивачу з 15.03.16р. (а/с 18).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з 15.03.16р.
Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обов`язок щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги покладено на МО України, представник якого і заперечував право позивача на її отримання. Тобто фактично йдеться про відмову у нарахуванні допомоги.
Окрім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності підстав для повернення документів позивача до військового комісаріату на доопрацювання. Подані позивачем документи в повній мірі підтверджують його участь у бойових діях та отримання захворювання пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Також не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що вказана категорія справи не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, оскільки одноразова грошова допомога військовослужбовців є однією з форм соціального захисту військовослужбовців, а тому на спірні правовідносини поширюються положення п.4 ч.1 ст. 18 КАС України.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції сплату судового збору на подання апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення рішення у справі, судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції підлягає стягненню з апелянта у розмірі 606,32 грн.
Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд
у х в а л и в:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Обухівського районного суду Київської області від 16.09.16р. у справі №372/2184/16-а залишити без задоволення, а постанову Обухівського районного суду Київської області від 16.09.16р. у справі №372/2184/16-а - без змін.
Дана ухвала, відповідно до ч. 10 ст. 1832, ст. 254 КАС України, є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту постановлення.
Головуюча суддя Шелест С.Б.
Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.
Головуючий суддя Шелест С.Б.
Судді: Глущенко Я.Б.
Пилипенко О.Є.