Справа № 826/17073/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

03 листопада 2016 року м. Київ№ 826/17073/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Арсірія Р.О., розглянувши позовну заяву

за позовом ОСОБА_1
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни
про визнання протиправним та скасування рішення №26700818 від 03.12.2015
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною завою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 03.12.2015 року індексний номер: 26700818 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», на квартиру № АДРЕСА_1, загальною площею 37, 1 кв.м, житлова площа 19,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 03.11.2016 року справу відкрито провадження у справі.

Під час проведення підготовчих дій у справі, суд дійшов висновку, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2007 року між позивачем (надалі по тексту Позивач) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибБанк» було укладено кредитний договір № 0, згідно п.п. 1.1 якого, банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2 267,00 грн.00 коп.

В забезпечення виконання зобов'язання, 19.10.2007 між позивачем (надалі- Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк" (надалі-Іпотекодержатель) було укладено договір Іпотеки №67577 за яким позивачем передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 37,10 кв.м., жилою площею 19,90 кв.м., що належить йому на праві власності, за адресою АДРЕСА_1.

В подальшому , між ПАТ "УкрСибБанк" та ТОВ "Кей-Колект" 13.02.2012 укладено Договір Факторингу №2, яким передано право вимоги та зокрема, за договором надання споживчого Кредиту за кредитним договором від 19.10.2007 року №0, та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, яким передано право вимоги на договір Іпотеки № 67577.

Рішенням приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни № 26700818 від 03.12.2015 на підставі Договору Іпотеки №67577 проведено державну реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ "Кей-Колект".

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 27.10.2016, право власності на квартиру загальною площею 37.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано відповідачем 03.12.2015 року за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 19.10.07 № 5456.

Суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а слідує з договірних правовідносини, які виникли між сторонами пов'язані із невиконанням умов цивільно-правових договорів: кредитного та іпотеки, належності порядку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки за укладеними договорами та в подальшому і набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини випливають з договірних відносин, а тому мають вирішуватись за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №21-41а16.

Також, у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Отже, даний позов повинен розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 3 частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками підготовчого провадження суд у порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 121, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 826/17073/16.

2. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій