Справа № 358/467/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 358/467/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Тітов М.Б.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, відповідача-1 Дяченка В.М., представника відповідача-2 ОСОБА_4, третьої особи-1 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Богуславського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до міського голови міста Богуслава Дяченка В'ячеслава Михайловича та Богуславської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням четвертої сесії сьомого скликання Богуславської міської ради Київської області № 45-04-УІІ від 25.02.2016 року «Про відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 в м. Богуславі» міська рада вирішила:

1. Надати жителям м. Богуслава дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність за рахунок земель комунальної власності Богуславської міської ради по АДРЕСА_1 (на території колишньої ПМК-22) земельних ділянок площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів, а саме громадянам: ОСОБА_6; ОСОБА_5; ОСОБА_7 . 2. Зацікавленій стороні заключити з ліцензійною землевпорядною організацією договір на виконання робіт по розробці проекту землеустрою. Умови і строки розроблення документації із землеустрою визначити договором, укладеним між замовником і виконавцем робіт.

3. Уточнення та розрахунки площі земельної ділянки провести в ході виконання робіт по розробці проекту землеустрою земельної ділянки.

4. Розроблений проект землеустрою земельної ділянки погодити у визначеному законодавством порядку та із висновком державної землевпорядної експертизи (в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи відповідно до закону) подати до міської ради для прийняття відповідного рішення.

5. Попередити громадян про те, що:

- одержання або передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ст. 121 Земельного кодексу України, провадиться один раз по кожному виду використання (ст. 116 Земельного кодексу);

- розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не дає права на використання цієї земельної ділянки до одержання документа, що посвідчує це право та його державної реєстрації (ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України).

6. Рішення Богуславської міської ради №761-37 - УІ від 20.09.2013 року «Про відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2» - відмінити.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач, як депутат міської ради, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення четвертої сесії сьомого скликання Богуславської міської ради Київської області № 45-04-УІІ від 25.02.2016 «Про відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 в м. Богуславі»

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу, який свідчив би про наявність порушень його прав з боку Богуславської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення, яке є актом індивідуального дії.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст 6 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 3 КАС позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання порушення оскаржуваним рішенням міської ради прав, свобод чи інтересів позивача, колегія суддів виходить з такого.

Як вірно вказав суд першої інстанції, оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному лисі від 01.06.2010 №781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» зазначив, що акти індивідуальної дії стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Таку ж позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у своїх рішеннях.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що звернувся до суду з позовом як представник інтересів територіальної громади міста. У зв'язку із цим зазначає, що депутат місцевої ради наділений повноваженнями на усунення порушень законності та встановлення правопорядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» № 93-IV від 11.07.2002 (далі - Закон № 93-IV) депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Повноваження депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу визначені ч. 1 ст. 11 Закону № 93-IV, відповідно до якої у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

Відповідно до ст. 15 Закону № 93-IV депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що в межах своїх повноважень депутат місцевої ради з метою захисту інтересів територіальної громади має право звертатися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, об'єднань громадян, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності. Проте, повноваженнями на звернення до суду від імені та в інтересах відповідної територіальної громади депутат місцевої ради не наділений.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Верховним Судом України у постанові від 01.12.2009 по справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Президента України, третя особа - ОСОБА_12, про визнання незаконним Указу Президента України від 19 жовтня 2007 року № 985/2007 «Про призначення ОСОБА_12 заступником Голови Служби безпеки України - начальником Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю» висловлено позицію про те, що народні депутати України не наділені владними управлінськими функціями, а тому не можуть бути суб'єктами звернення з позовом з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що позивач не навів належних доказів того, що оскаржуване рішення безпосередньо порушує його права, свободи чи інтереси. А отже, із зазначеним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Богуславського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 09.11.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.