Справа № 2а-0770/3419/11
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року К/800/1550/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Голубєвої Г.К.
Юрченко В.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової служби
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 29.02.2012
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012
у справі № 2а-0770/3419/11
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області про скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 16.09.2011.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.02.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено камеральну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за червень 2011 року, за результатами якої складено акт №740/17-50/НОМЕР_1 від 09.09.2011;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем п.198.1 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено податковий кредит у травні 2011 року на суму 357 550 грн. та завищено податок на додану вартість, заявлений до відшкодування в декларації з ПДВ за червень 2011 року, на суму 107 502 грн.;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2011, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 250048 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2011, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування в розмірі 107 502 грн.

Відповідач вважає, що оскільки придбаний позивачем транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу, то сума податку на додану вартість сплачена у ціні його придбання, не може бути включена до складу податкового кредиту позивача, як суб'єкта підприємницької діяльності.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції не погодилися з такими висновками відповідача щодо наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених актом перевірки.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Вольво Україна» (як продавцем) був укладений договір купівлі-продажу товару в кредит з відстроченням платежу від 04.05.2011, за умовами якого продавець зобов'язаний передати у власність покупця, а покупець зобов'язаний прийняти та сплатити грошову суму у строки та на умовах відстрочення платежу за 6 одиниць нових сідельних тягачів Volvo FH 4х2.

Також, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (як покупцем) та фірмою HOCHSTAFFL GmbH, Австрія (як продавцем) було укладено контракт № 1 від 02.05.2011, за умовами якого продавець продає, а покупець купує напівпричіп бортовий новий, марки KOЕGEL тип SN-24, шасі НОМЕР_2, 2011 року випуску, виробництво Німеччини; шасі № НОМЕР_3, 2011 року випуску, виробництво Німеччини, 2 шт.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичні обставини щодо придбання позивачем сідельного тягача та напівпричепу сторонами по справі не заперечується.

Судами також встановлено, що 09 червня 2011 року вказані вище транспортні засоби були зареєстровані органами ДАІ. Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником відповідних транспортних засобів є ОСОБА_4.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» №1388 від 07 вересня 1998 року затверджені єдині правила, якими встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів та видачі реєстраційних документів і формених знаків.

Пунктом 6 названого Порядку встановлено, що транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а при відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, визначення суми бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення платником податку сум податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що, дослідивши надані позивачем докази (податкові накладні, видаткові накладні, інвентарні картки, розрахунки амортизації по автотраспорту, подорожні листи, CMR, ліцензію), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем у відповідності до вказаних норм податкового законодавства віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартості, які сплачені в ціні придбаних автотранспортних засобів, що використовуються в його господарській діяльності, які підтверджені належним чином оформленими податковими накладними.

При цьому, суд касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, які визнали безпідставними доводи податкового органу про те, що сам по собі факт реєстрації транспортних засобів на фізичну особу, а не на фізичну особу-підприємця, позбавляє останнього права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, які сплачені в ціні придбаних транспортних засобів, що використовуються в його господарській діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного, не спростованого доводами касаційної скарги, висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та надали їм належну правову оцінку на підставі законодавства, що підлягало застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.02.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіГ.К. Голубєва

В.П. Юрченко