Справа № 826/6081/16
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6081/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О., треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О., треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з мотивів порушення вимог чинного законодавства та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у даній справі спір про право відсутній та дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення і дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) 22 червня 2012 року укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 732054,50 грн.

22 червня 2012 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 194136,00 грн.

З метою забезпечення виконання договору позики від 22 червня 2012 року, між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_4 (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки від 22 червня 2012 року, за умовами якого іпотекодавець на забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником зобов'язань за основним договором передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1.

17 липня 2015 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ніловою А.О. прийнято рішення №22947815 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого проведено державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №10455974.

14 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом (з урахуванням заміни неналежного відповідача) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О., треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22947815 від 17 липня 2015 року Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О., на підставі якого внесено запис про право власності №10455974.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі, дійшов висновку, що спірні правовідносини пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, які, на думку позивача, пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди (кредитного договору), що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року №21-41а16, а тому наявні підстави для закриття провадження у відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України .

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання протиправним і скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором. При цьому, правовою підставою даного позову є твердження позивача, що при вчиненні спірної реєстраційної дії відповідач діяв з перевищенням своїх повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В силу вимог ч.2 ст.30 вищезазначеного Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що визнання державою фактів виникнення, зміни та припинення прав на нерухоме майно являється владною управлінською функцією, правом здійснення якої у визначених Законом випадках наділені державні реєстратори, які при реалізації свої повноважень виступають суб'єктом владних повноважень, а тому дана справа є справою адміністративної юрисдикції і правові підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.1 ч.1 ст.157 КАС України, відсутні.

Згідно з правовою позицією, наведеною в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі №21-41а16, на яку посилається суд першої інстанції в якості підстави для закриття провадження у справі, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, у зв'язку із чим провадження у справі закрито.

Разом з тим, в межах даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договорів позики та іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду; основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що рішення відповідача не відповідає формі та вимогам, що встановлені чинним законодавством, та на неналежну перевірку поданих іпотекодержателем документів (а саме відповідності змісту вимоги іншим матеріалам справи).

Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

При цьому колегія суддів враховує, що окремі доводи сторін, зокрема, щодо удаваності договору позики від 22 червня 2012 року та невідповідності суми вимоги реальній сумі, що підлягає сплаті, не є визначальними при вирішенні даної справи адміністративним судом по суті, оскільки у межах спору суду перш за все належить надати правову оцінку діям та рішенням державного реєстратора, як суб'єкта владних повноважень, вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при виконанні ним повноважень щодо офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, та прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Крім того, висновки щодо застосування норм права, викладені у згадуваній постанові Верховного Суду України, не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим відсутні підстави для закриття провадження у справі згідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2016 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О., треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 07 листопада 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.