Справа № 826/17075/14
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Прокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., Самсіна І.Л.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників:

Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - ГУ ДФС) - Павловича Д.М.,

публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Укрнафта» - Дубчака С.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Укрнафта» до ГУ ДФС про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Укрнафта» звернулося до суду з позовом до ГУ ДФС про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 31 жовтня 2014 року № 296-25 (далі - податкова вимога) і рішення про опис майна у податкову заставу від 31 жовтня 2014 року

№ 19817/10/28-10-25-17 (далі - рішення про опис майна).

На обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрнафта» зазначило, що за ним обліковується переплата по податку на прибуток, у зв'язку з чим сума з авансового внеску з податку на прибуток за жовтень 2014 року в розмірі

34 500 852 грн на підставі пункту 57.1 статті 57 , пункту 87.1 статтті 87 , підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (далі - ПК) зараховується за рахунок переплати з податку на прибуток. Отже, на час винесення оскаржених податкової вимоги та рішення про опис майна позивач не мав податкового боргу, що свідчить про протиправність цих вимоги та рішення.

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з податковою декларацією з податку на прибуток за 2013 рік від 28 лютого 2014 року № ПАТ «Укрнафта» задекларувала авансові внески з податку на прибуток в розмірі 34 500 852 грн, що підлягають щомісячній сплаті у березні-грудні 2014 року, січні-лютому 2015 року.

31 жовтня 2014 року податковий орган прийняв податкову вимогу, якою повідомлено позивача, що станом на 31 жовтня 2014 року він має податковий борг з авансового внеску з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 28 500 065 грн 95 коп., цього ж дня податковий орган прийняв рішення про опис майна ПАТ «Укрнафта» у податкову заставу.

Вдночас 24 жовтня 2014 року позивач подав податковому органу заяву про зарахування надмірно сплаченого грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 34 500 852 грн у сплату щомісячних авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за жовтень 2014 року. При цьому розрахунок заявленої ПАТ «Укрнафта» переплати з податку на прибуток станом на 1 жовтня 2014 року в сумі 97 615 576 грн підтверджено висновком судово-економічної експертизи від 12 червня 2015 року № 17781/14-15, проведеної на підставі ухвали суду у цій справі.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 15 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року, позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України постановою від 24 лютого 2016 року рішення судів попередніх інстанцій скасував, у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із постановою суду касаційної інстанції, ПАТ «Укрнафта» звернулось із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ПАТ «Укрнафта» додало копії рішень Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2014 року (справа № 802/2715/13-а), 22 січня, 26 травня, 16 грудня 2015 року (справи №№ 826/4492/14, 822/840/14, 818/1706/14 відповідно), 9, 16 лютого, 6 квітня 2016 року (справи №№ 826/8256/14, 826/11519/15, 815/8297/13-а відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статтей 59, 88 ПК.

Просить постанову Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2016 року скасувати, а постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року залишити без змін.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Так, у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, дійшов висновку про те, що авансовий внесок з податку на прибуток не є окремим податком, а отже, сплачені з відповідним призначенням платежу суми, так само як і суми, сплачені з призначенням платежу «податок на прибуток», є коштами, сплаченими за одним і тим же платежем. Здійснення податковим органом окремого обліку сум, які надходять від платників податків за різними кодами бюджетної класифікації на виконання обов'язку по сплаті одного податку, не позбавляє платника податків права на проведення погашення податкового боргу, який виник з такого податку.

Натомість у рішеннях, наданих на порівняння, як видно з їхнього змісту, суд касаційної інстанції вирішував питання, зокрема:

- у постанові від 18 серпня 2014 року - щодо скасування податкової вимоги щодо погашення суми податкового боргу з податку на додану вартість, який не підтвердився;

- у постанові від 22 січня 2015 року - про зарахування авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у рахунок авансового внеску з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності; про скасування рішення про опис майна у податкову заставу та податкової вимоги;

- в ухвалі від 16 грудня 2015 року - про законність податкових повідомлень-рішень, на підставі яких було винесено податкову вимогу, якою визначено суму податкового боргу, та рішення про опис майна у податкову заставу;

- у постанові від 16 лютого 2016 року - про стягнення з банківських рахунків ПАТ «Укрнафта» та за рахунок готівки, що належить відповідчу, податкового боргу, який включав у себе заборгованість з рентної плати за користування надрами для видобування: нафти, природного газу та природного конденсату;

- у постанові від 6 квітня 2016 року - про зарахування переплати з податку на прибуток приватних підприємств у рахунок погашення грошового зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток; про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2015 року та 9 лютого 2016 року (справи №№ 822/840/14, 826/8256/14 відповідно), на які заявник посилається як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення касаційного суду, не можна вважати такими, що дають підстави для допуску справи до провадження та перегляду її Верховним Судом України, оскільки Вищий адміністративний суд України своїми ухвалами рішення судів попередніх інстанцій скасував і направив справи на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто судовий розгляд справ по суті не закінчив.

Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що Вищий адміністративний суд України ухвалив їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв'язку з чим не можна дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи наведене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Укрнафта» відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. Волков
М.І. Гриців
О.В. Кривенда
І.Л. Самсін