Справа № 825/448/14
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Київ К/800/28461/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),
суддів: Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2014 року,

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі належного йому речового майна та зобов`язати відповідача видати належне йому речове майно, відповідно до його розмірів, згідно переліку, визначеного в довідках від 27 грудня 2013 року № № 84, 85.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2014 року, позов задоволено.
У касаційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2014 року і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого офіцера оперативного відділу центру оперативного та територіальної оборони штабу територіального управління «Північ». На підставі наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 17 грудня 2013 року № 894 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом «г» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, з правом носіння військової форми одягу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27 грудня 2013 року № 300 ОСОБА_1 з 27 грудня 2013 року виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення, з грошового та речового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 .
При звільненні позивача з військової служби йому не було видано речове майно, яке він не отримав в період проходження військової служби, а тому 20 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо видачі належного йому речового майна.
Відповідач листом від 23 січня 2014 року № 69/170 надав відповідь про те, що речове майно відповідно до розмірів ОСОБА_1 на складі військової частини НОМЕР_1 відсутнє.
Довідками від 27 грудня 2013 року № № 84, 85 визначено речове майно, яке підлягало видачі позивачеві, та його ціну.
Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_1 відповідно до положень чинного законодавства має право на речове майно, яке він не отримав в період проходження військової служби.
Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).
Як зазначено у статті 1 вказаного Закону соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 9 (у редакції до 1 січня 2007 року) та статтею 91 (у редакції після 1 січня 2007 року) Закону № 2011-XII передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.
За змістом частини 1 статті 91 Закону № 2011-XII продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28 жовтня 2004 року № 1444 було затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час (далі Положення № 1444), відповідно до пункту 2 якого метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.
Згідно пункту 27 Положення № 1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Як передбачено приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_1 має право на одержання речового майна, яке він не отримав під час проходження військової служби, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків.
Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.