Справа № 826/26469/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 листопада 2016 року № 826/26469/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Головного управління Національної поліції України в Київській області
прозобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.04.2016 року просить :

- зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити доплату вихідної допомоги ОСОБА_1 у сумі 339,62 грн.;

- зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати грошових доходів у сумі 22 640,79 грн. відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року;

- зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили виплатити грошові кошти ОСОБА_1 у розмірі середнього заробітку 3 773,45 грн. за кожен день затримки за період з 06.11.2015 року по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити розрахунок та виплатити щомісячну грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі окладу за спеціальним званням 125 грн. з 06.01.2015 року на протязі року на загальну суму 1500 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000 гривень (сорок тисяч гривень).

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 24.03.2003 року проходила службу в органах внутрішніх справ та перебувала на посаді старшого інспектора відділу оформлення матеріалів ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП Управління ДАІ ГУ МВС України у Київській області.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 народила сина та перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 06.11.2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до наказу за №597 о/с через скорочення штатів. Позивач зазначає, що в період з дати звільнення відповідачем не виплачено всіх належних сум, чим грубо порушено норми чинного законодавства, права останнього та завдано моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2016 року залучено другим відповідачем Головне управління Національної поліції України в Київській області.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що в рамках реформування правоохоронної системи прийнято Закон України «Про Національну поліцію». У зв'язку із втратою чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції, скороченням всіх штатів і посад та ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, у тому числі і Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звільненню підлягали всі працівники без виключення. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не перешкоджало їх звільненню зі служби в органах внутрішніх справ. Національна поліція України є новоствореним органом державної влади та не є правонаступником органів внутрішніх справ, що діяли на підставі положення Закону України «Про міліцію».

Відповідач не заперечував щодо необхідності виплати грошових сум у розмірі 27 000 грн., проте зазначив, що не є розпорядником коштів, а тому суми нараховуватимуться позивачу в порядку надходження коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 з 24.03.2003 року проходила службу в органах внутрішніх справ та перебувала на посаді старшого інспектора відділу оформлення матеріалів ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП Управління ДАІ ГУ МВС України у Київській області.

Наказом від 06.11.2015 № 597о/с позивача згідно з п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 в запас Збройних сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами, станом на 18.04.2016 року відповідачем було виплачено грошові кошти у розмірі 22 301,08 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таким спеціальним законодавством, що регулює правове становище осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ є, зокрема, Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 року за № 565-XII (чинного на момент звільнення позивача), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року за №114, Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року за №499 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №205/14896, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за №393 (в редакції чинній на момент звільнення позивача) «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 року №499 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (далі - Інструкція №499) грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, є містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково - дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Пунктом 1.6. Інструкції №499 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно п.1.18. Інструкції №499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати грошових доходів у сумі 22 640,79 грн. відповідно до порядку визначеному у Постанові Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити розрахунок та виплатити щомісячну грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі окладу за спеціальним званням 125 грн. з 06.01.2015 року на протязі року на загальну суму 1500 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон №2262), особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоровя чи у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Пунктом 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі за текстом Постанова КМУ №393) визначено, що особам, звільненим із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством надзвичайних ситуацій, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною інспекцією техногенної безпеки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони через уповноважені ними органи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення вимог в частині зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити розрахунок та виплатити щомісячну грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі окладу за спеціальним званням 125 грн. з 06.01.2015 року на протязі року на загальну суму 1500 грн.

Щодо вимоги позивача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, передбачений ст.117 КЗпП України, то така також не підлягає задоволенню, оскільки позивачка перебувала у відпустці, грошове забезпечення (заробітна плата) їй за цей час не нараховувалось та не виплачувалось, а тому, відсутні втрати, які необхідно компенсувати під час дії наказу про її звільнення.

Щодо вимоги про зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити доплату вихідної допомоги ОСОБА_1 у сумі 339,62 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно ч.ч.1.2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вбачається з грошового атестата №7, УДАІГ у МВС у Київській області, необхідно було сплатити ОСОБА_1 кошти у розмірі 26 400 грн.

Водночас, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на 18.04.2016 року відповідачем було виплачено грошові кошти у розмірі 22 301,08 грн.

Разом з тим, на момент винесення судом рішення, доказів виплати позивачеві коштів у розмірі 339,62 грн. не надано, тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити доплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у сумі 339,62 грн.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю зазначеного суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, позивачем також не надано.

З огляду на викладене, позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити доплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у сумі 339,62 грн. (триста тридцять дев'ять гривень 62 коп.).

Зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили здійснити розрахунок та виплатити щомісячну грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі окладу за спеціальним званням 125 грн. з 06.01.2015 року на протязі року на загальну суму 1500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур