Справа № 805/3133/16-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 р. Справа №805/3133/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 год. 15 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

при секретарі - Кочетові В.К.,

за участю

представника відповідача - Токарєва Д.Ю. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський кар'єр» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про визнання незаконною та скасування постанови від 17.08.2016 року №05-20-3281/0016-0021 про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Старо-Кримський кар'єр» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про визнання незаконною та скасування постанови від 17.08.2016 року №05-20-3281/0016-0021 про накладення штрафу.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що у серпні 2016 року товариство було перевірено Головним управлінням Державної служби України з питань праці у Донецькій області, за результатами перевірки складено акт №05-20-3281/0018 від 05.08.2016 року. Так, перевіркою встановлено порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам більш як за один місяць. Внаслідок встановлення порушення відповідачем постановою від 17.08.2016 року за №05-20-3281/0016-0021 на ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» накладено штраф у розмірі 4350грн. на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Позивач вважає спірну постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що заборгованість із заробітної плати виникла внаслідок відсутності у підприємства можливості здійснювати господарську діяльність через проведення АТО на території Донецької області. Позивач зазначає, що в травні-червні 2014 року Державним космічним агентством України та МВС України було заборонено перевезення вибухових речовин по території, зокрема, Донецької області, внаслідок чого підприємство було змушене зупинити свою господарську діяльність. Зазначене обумовлено тим, що видобування граніту здійснюється виключно буро-вибуховим способом. Внаслідок зупинення роботи Товариства почала формуватись податкова та кредиторська заборгованість та заборгованість із заробітної плати. Тобто, позивач вважає, що зазначені обставини виключають склад правопорушення, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за відсутності вини позивача. Таким чином, просив позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Надав до суду заперечення проти позову, які вмотивовані тим, що на під час проведення посадовими особами перевірки на підприємстві позивача встановлено факт порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» щодо виплати заробітної плати не менше двох разів на місяць. Посилання позивача на неможливість здійснення підприємством господарської діяльності, що призвело до несвоєчасної виплати заробітної плати співробітникам, вважає необґрунтованими, оскільки згідно установчих документів ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» підприємство здійснює також інші напрямки діяльності, окрім проведення вибухових робіт. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів зупинки роботи ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр». Водночас, зазначає, що згідно листа ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» від 19.10.2016 року №43 підприємством здійснено виплату заборгованості із заробітної плати у сумі 928174,14грн. згідно відомостей №1, №56, що також свідчить про платоспроможність суб'єкта господарювання. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав до суду заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Старо-Кримський кар'єр» зареєстрований як юридична особа, включений до ЄДРПОУ 26.12.1996 року за №00292215, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно наказу від 25.07.2016 року №760 «Про проведення позапланової перевірки ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр», направлення на проведення перевірки ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» від 25.07.2016 року №4.1/519 посадовими особами Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області в період з 26.07.2016 року по 08.08.2016 року проведено перевірку дотримання ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» вимог законодавства про працю щодо повноти та своєчасності виплати заробітної плати працівникам підприємства, про що складено акт від 05.08.2016 року №05-20-3281/0018.

10.08.2016 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області на адресу позивача надіслано повідомлення про розгляд справ про накладення штрафу на ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» за №4.1/85.

На підставі даного акту у зв'язку з виявленням під час проведення перевірки порушення ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» законодавства про працю, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 17.08.2016 року за №05-20-3281/0016-0021, згідно якої на ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» накладено штраф у розмірі 4350грн.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України.

У відповідності до преамбули Закону України "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 Закону №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За приписами ст.4 Закону №108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Згідно ст. 21 цього Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Стаття 22 даного Закону визначає гарантії дотримання прав щодо оплати праці, відповідно до яких суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 24 Закону №108/95-ВР заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно ст. 36 Закону №108/95-ВР за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством.

Стаття 265 КЗпП України визначає відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

При цьому, частина перша зазначеної статті визначає відповідальність посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винних у порушенні законодавства про працю.

Тобто з аналізу наведеної норми вбачається, що обов'язковою умовою притягнення осіб до відповідальності є наявність складу вчиненого правопорушення, зокрема, його суб'єктивної сторони - вини.

Як вже зазначалось судом, підставою для застосування до ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» штрафних санкцій спірною постановою Головним управлінням Держпраці визначено порушення законодавства про працю в частині несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам підприємства.

Суд зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до видів діяльності ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» відноситься добування піску, гравію, глин і каоліну (основний); діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Разом з тим, суд враховує, що листом від 06.11.2014 року за №10/727-1012 ДП «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» повідомило позивача про неможливість проведення вибухових робіт в його регіоні через наявність заборон органів внутрішніх справ на перевезення вибухових матеріалів по Донецькій та Луганській областях.

Зазначені обставини підтверджені листом Державного космічного агентства України від 23.05.2014 року за №2329/10-5.2/14, відповідно до якого у зв'язку з погіршенням криміногенної обстановки в різних регіонах України з метою запобігання випадкам захоплення державного майна, людей та зброї вирішено тимчасово зупинити перевезення промислових вибухових матеріалів по території України.

Таким чином, з листопада 2014 року позивач фактично позбавлений можливості здійснювати господарювання за своїм основним видом діяльності.

Також, листом від 02.06.2015 року за №53 позивач просив начальника Штабу сектору «М» надати дозвіл на проведення масових вибухів для виробництва продукції, проте листом від 03.06.2015 року за №3816ДСК Штаб Антитерористичної операції на території сектору «М» повідомив ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр» про неможливість надати вказаний дозвіл у зв'язку з перебуванням підприємства в зоні проведення АТО.

Суд підтримує посилання позивача на відсутність встановлення вини останнього у порушенні вимог законодавства про працю в частині несвоєчасної виплати заробітної плати співробітникам, оскільки така несвоєчасна виплата здійснена внаслідок наявності об'єктивних, незалежних від позивача причин.

Суд наголошує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", заява №28342/95). Разом з тим, принцип юридичної визначеності має різні прояви. Він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" та частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Таким чином, в даному випадку має місце порушення принципу юридичної визначеності з огляду на відсутність у законодавстві України положень стосовно звільнення суб'єкта господарювання від застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про працю внаслідок незалежних від нього обставин, викликаних проведенням антитерористичної операції.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27.05.1996року у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства" визнає, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосувати право у світлі своєї оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи. Логічним наслідком принципу загального застосування законів є те, що законодавчі акти не завжди є чітко сформульованими. Тлумачення та застосування таких актів залежить від практики.

Так, суд має визначити та забезпечити справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективної системи податкового контролю платників податків, тобто регулювати відповідність втручання контролюючого органу у господарську діяльність підприємства легітимній меті такого втручання.

Обов'язковість виконання рішень Європейського суду з прав людини передбачається ст. 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при вчиненні дій щодо винесення спірної постанови діяв без урахування усіх обставин, що мають значення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та без дотримання принципу верховенства права.

Також, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на наявність інших видів діяльності, передбачених статутом ПрАТ «Старо-Кримський кар'єр», які останнє може здійснювати.

Так, стаття 44 Господарського кодексу України визначає принципи підприємницької діяльності, відповідно до яких підприємництво здійснюється на основі, зокрема, вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності.

Таким чином, законодавець надає суб'єктам господарювання право вільного вибору видів власної господарської діяльності, постачальників, споживачів продукції, а не визначає його обов'язок в даному аспекті.

Крім того, суд враховує, що підприємством внаслідок здійснення інших видів господарської діяльності здійснюється погашення заборгованості із заробітної плати, що свідчить про вчинення позивачем дій, спрямованих на усунення виявлених порушень законодавства в сфері оплати праці.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський кар'єр» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський кар'єр» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області про визнання незаконною та скасування постанови від 17.08.2016 року №05-20-3281/0016-0021 про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області від 17.08.2016 року №05-20-3281/0016-0021 про накладення штрафу на Приватне акціонерне товариство «Старо-Кримський кар'єр».

Стягнути з Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський кар'єр» судові витрати у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті 01 листопада 2016 року.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.