Справа № 826/25619/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 жовтня 2016 року 16 год. 20 хв. № 826/25619/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивачі, ФОП ОСОБА_1) до Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відповідач, Київське міське відділення ФСС з ТВП) про скасування рішення відповідача №102 від 28 жовтня 2015 року (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено про протиправність рішення відповідача №102 від 28 жовтня 2015 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. На думку позивача вільне трактування способу проведення розрахунку соціальних виплат не тільки виходить за межі компетенції працівників Фонду, що проводили перевірку позивача, а також суперечить п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266 "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням", яким визначено, що право давати роз'яснення щодо застосування Порядку обчислення середньої заробітку плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надано Міністерству праці та соціальної політики, а не працівникам Фонду.

Відповідною ухвалою суду (суддя ОСОБА_6) відкрито провадження в адміністративній справі №826/25619/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У зв'язку із припиненням повноважень судді ОСОБА_6 щодо здійснення правосуддя, у провадженні якого перебувала справа та ним не розглянута по суті, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду (суддя Данилишин В.М.) справу прийнято до провадження та її призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах і додаткових пояснень, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

У відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 1 ст. 52 КАС України, здійснено заміну відповідача на належного - виконавчу дирекцію Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відповідач, виконавча дирекція КМВ ФСС з ТВП).

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Святошинській міжрайонній виконавчій дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як страхувальник.

Працівниками Святошинської МВД КМВ ФСС з ТВП проведено документальну позапланову перевірку використання позивачем коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, за результатами якої складено Акт №231 від 13 жовтня 2015 року (далі - акт перевірки). Обсяг коштів, що підлягають перевірці 74599,56 грн., використання по коштах соціального страхування пов'язане з виплатою допомоги по вагітності і пологах застрахованих осіб.

Перевіркою було встановлено порушення ч. 4 ст. 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (далі - Закон №1105); п. 5, абз. 2 п. 6, п. 7, абз. 2 п. 10, п. 14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266.

В ході перевірки позивача Святошинською МВД КМВ ФСС з ТВП було встановлено, що найманим працівникам (ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5) було встановлено неповний робочий час та оплачено листки непрацездатності (далі - л/н) у зв'язку з вагітністю та пологами, а саме: ОСОБА_4 згідно л/н серії АГІ №942840 від 04 липня 2014 року, ОСОБА_3 згідно л/н серії АГІ №518044 від 06 березня 2015 року; ОСОБА_5 згідно л/н серії АГЧ №779897 від 23 березня 2015 року. При цьому, згідно наданих ФОП ОСОБА_1 відомостей нарахування заробітної плати роботодавцем оплата праці нарахована виходячи з повного окладу за 8-м годин на день.

На переконання перевіряючих позивач мав у відповідності до норм Закону №1105 та Порядку розраховувати середню заробітну плату для розрахунку допомоги зазначеним працівникам по вагітності та пологах не з нарахованої заробітної плати з повного окладу, а пропорційно відпрацьованому часу.

З урахуванням наведених обставин працівники Святошинською МВД КМВ ФСС з ТВП дійшли висновку, що позивачем неправомірно витрачено кошти Фонду у сумі 39008,30 грн., в тому числі 7349,58 грн. за період до січня 2015 року та 31658,72 грн. з період з 01 січня 2015 року.

Отримавши акт перевірки, позивач 15 жовтня 2015 року надіслав на адресу Святошинської МВД КМВ ФСС з ТВП заперечення до акту, які були залишені без задоволення згідно листа від 28 жовтня 2015 року №07-1746.

28 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією КМВ ФСС з ТВП на підставі матеріалів зазначеної вище перевірки винесено рішення №102 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втрати працездатності на суму 54837,66 грн., з яких 39008,30 грн. неправомірно витрачені кошти та фінансові санкції у розмірі 15829,36 грн. - 50 % неправомірно витраченої суми страхових коштів.

Позивач, вважаючи рішення від 28 жовтня 2015 року №102 незаконним, звернувся до суду із позовом у якому просив скасувати таке рішення відповідача повністю.

Суд погоджується із доводами позивача щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Статтею 18 Закону №1105 передбачено, що страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Частиною 1 ст. 20 Закону №1105 визначено, що за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по вагітності та пологах.

Відповідно до ч.ч. 1 і 4 ст. 19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах:

1) допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку;

2) допомога по вагітності та пологах - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище двократного розміру мінімальної заробітної плати та не менше за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 25, ч. 1 ст. 34 5 Закону №1105 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1 - 4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до п. 5, абз. 2 п. 6, п. 10 цього Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якщо застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менш як 6 календарних місяців, середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа), в яких сплачено страхові внески.

У разі коли застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менше ніж календарний місяць, середня заробітна плата (дохід) для розрахунку допомоги по вагітності та пологах за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, обчислюється з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не вище за розмір середньої заробітної плати за всіма видами економічної діяльності в місяці, що передує місяцю, в якому настав страховий випадок, відповідно в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (за даними Держкомстату) та не нижче за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом у місяці настання страхового випадку.

Якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у п. 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

У разі коли на підприємстві, в установі та організації встановлено неповний робочий день (робочий тиждень), середня заробітна плата обчислюється виходячи з частини місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку, що відповідає його графіку роботи.

В тексті письмових заперечень проти позову відповідач навів позицію проте, що оскільки наймані працівники позивача працювали неповний робочий день, то і заробітну плату останні повинні були отримувати не у повному обсязі (згідно штатного розкладу), а пропорційно відпрацьованому часу. Відповідно допомога по вагітності та пологах мала розраховуватися із заробітної плати нарахованої відповідно до відпрацьованого часу.

До такої правової позиції відповідача суд відноситься критично, оскільки з наявних матеріалів справи (тексту акта перевірки, трудового договору між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 від 26 травня 2014 року) вбачається наступне: ОСОБА_4 згідно трудового договору від 26 травня 2014 року №8 та відповідно до наказу від 26 травня 2014 року №1 прийнята на роботу позивачем 26 травня 2014 року на посаду менеджера з продажу систем кондиціонування та вентиляції на основне місце роботи із встановленням тривалості робочого дня 6 годин з посадовим окладом (тарифною ставкою) 7000,00 грн.; ОСОБА_3 відповідно до наказу від 15 лютого 2015 року №1 прийнята позивачем на роботу на посаду менеджера з продажу систем кондиціонування та вентиляції з 16 лютого 2015 року за сумісництвом із встановленням тривалості робочого дня 2 години з посадовим окладом (тарифною ставкою) 2400,00 грн.; ОСОБА_5 відповідно до наказу від 01 березня 2015 року №2 прийнята позивачем на роботу на посаду менеджера з продажу систем кондиціонування та вентиляції з 16 лютого 2015 року за сумісництвом із встановленням тривалості робочого дня 2 години з посадовим окладом (тарифною ставкою) 8500,00 грн.

Відповідно до ст. 56 Кодексу законів України про працю, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Отже, роботодавець вправі встановлювати оплату праці працівнику, який працює за сумісництвом, або пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку (за фактично виконану роботу).

Отже, роботодавець вправі встановлювати оплату праці працівнику, який працює за неповний робочий день, або пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку (за фактично виконану роботу).

В тексті своїх заперечень на висновки акта перевірки від 15 жовтня 2015 року позивач пояснив, що ним як роботодавцем було узгоджено умови праці працівників (ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5) за неповний робочий день, та відповідно оплата праці проводилась позивачем саме за виконану ними роботу.

Дані обставини відповідачем жодними документальними доказами спростовані не були (в тому числі копіями відомостей про нарахування заробітної плати, посилання на які містяться в тексті акта перевірки, та які без поважних причин не були пред'явлені суду).

Судом також встановлено, що із виплачених працівникам позивача заробітних плат ним сплачувались всі необхідні страхові внески, що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями та виписками з банку, копії яких містяться у матеріалах справи, та не спростовано відповідачем.

Згідно п. 7 Порядку середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 9 Порядку до середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) включається заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) у межах максимальної величини (граничної суми) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) та оподатковуваного доходу (прибутку), з яких сплачуються страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абз. 2 п. 14 Порядку середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (оподатковуваного доходу, грошового забезпечення), з якої сплачувалися страхові внески, на кількість календарних днів за розрахунковий період (без врахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин - тимчасова непрацездатність, відпустка в зв'язку з вагітністю і пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком для розрахунку допомоги по вагітності і пологах за страхуванням в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням).

Тобто, до розрахунку виплат за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності включається заробітна плата за фактично відпрацьовані календарні місяці, обкладена податком з доходів фізичних осіб, та з якої сплачено страхові внески.

Саме так позивачем вираховувалась середня заробітна плата при обчисленні середнього заробітку при призначенні допомоги по вагітності і пологах своїм працівникам.

Щодо зауважень відповідача до правильності розрахунку позивачем розміру допомоги по вагітності та пологам ОСОБА_3, то обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності останній визначено в межах розрахунку на місяць не вище двократного розміру мінімальної заробітної плати та не менше за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Отже, враховуючи вище наведене та наявні у справі матеріали справи, суд приходить до висновку про протиправність рішення Київським міським відділенням ФСС з ТВП №102 від 28 жовтня 2015 року та наявність правових підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №102 від 28 жовтня 2015 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності.

3. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) здійснений ним судовий збір у розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин