Справа № 820/4244/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р.Справа № 820/4244/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської місцевої прокуратури №2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. по справі № 820/4244/16 за позовом ОСОБА_2 до Харківської місцевої прокуратури №2, Прокуратури Харківської області; третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій незаконними та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд визнати дії Харківської місцевої прокуратури №2 щодо відмови у наданні доступу до публічної інформації на запит ОСОБА_2 від 11.07.2016 незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправними дії Харківської місцевої прокуратури №2 щодо відмови у наданні доступу до публічної інформації на запит ОСОБА_2 від 11.07.2016 року.

Зобов'язано Харківську місцеву прокуратуру №2 надати доступ до публічної інформації ОСОБА_2 шляхом надання належної відповіді на його запит від 11.07.2016 року з наданням належним чином завірених копій листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.12.2015 р. за вих. №07-16/07-24/6753, додатків до нього та копію відповіді на цей лист.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 01.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого відділу Харківської місцевої прокуратури №2 із запитом на отримання інформації.

У вказаному запиті, позивач просив повідомити чи надходили на адресу Харківської місцевої прокуратури №2 та/або Жовтневого відділу Харківської місцевої прокуратури №2, та/або прокуратури Жовтневого району м. Харкова за період з 07.12.2015 р. і по день надання відповіді на цей запит листи, подання, звернення будь-якої форми за підписом начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у яких би мова йшла про можливе вчинення старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ Мазій М.А. корупційного правопорушення (зокрема, не вжиття заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів), зокрема, лист Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.12.2015 р. за вих. №07-16/07-24/6753. Також позивач просив надати йому завірену належним чином копію таких звернень та додатків до них (в разі наявності) та копію відповідей на них.

Згідно листа в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 старшого радника юстиції В. Грюка від 14.07.2016 р. у задоволені такого запиту позивачу було відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що Харківською місцевою прокуратурою №2 як розпорядником публічної інформації не дотримано приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Стаття 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповіді Харківської місцевої прокуратури №2 від 14.07.2016 р. № 03/29-6875, підставою для відмови у наданні доступу до запитуваємої ОСОБА_2 інформації став висновок відповідача про те, що вказана інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Однак, колегія судів не погоджується з вказаним висновком відповідача та зазначає.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Тобто, під публічною інформацією розуміється вся інформація, якою володіє суб'єкт владних повноважень та яка є відображеною та задокументованою будь-якими засобами та на будь-яких носіях.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія судів вважає, що запитувана позивачем інформація є саме публічною, а доступ до неї регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Закон України «Про доступ до публічної інформації» містить чіткі гарантії захисту прав заявника при розгляді розпорядником публічної інформації запиту на отримання публічної інформації та унеможливлює зловживання розпорядником публічної інформації своїм правом на обмеження у доступі до такої інформації.

Так, згідно із ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках: 1) Розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) Інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) Особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) Не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає також інформацію з обмеженим доступом та підстави, за якими розпорядник інформації може обмежити доступ до інформації.

Так, ст. 6 вищезазначеного Закону визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Крім того, ч.2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) Виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) Розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) Шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Тобто, відмова у наданні інформації є обґрунтованою лише у разі, якщо розпорядник на запит вказує якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. В іншому випадку така відмова надати запитувану інформацію є необґрунтованою та такою, що суперечить Закону.

Таких підстав у листі від 14.07.2016 р. Харківської місцевої прокуратури №2 не було наведено, тобто Харківською місцевою прокуратурою №2 як розпорядником публічної інформації не дотримано приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Таким чином, інформація про вчинення корупційних правопорушень під час виконання посадовою особою функції держави не може бути обмежена у доступі.

Вказана позиція також вказана в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації".

Поряд з тим, відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну службу» одним із принципів державної служби є прозорість, тобто відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що у запитуваному Позивачем листі Головного територіального управління юстиції у Харківській області мова йде про дії, що вчинені під час здійснення свої службових повноважень посадовими особами органів державної виконавчої служби - заступником начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трояновським С.С. та старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мазій М.А. - Відповідач 1 не мав жодних законних підстав для відмови у наданні такої інформації.

Крім того, частиною сьомою статті 6 Закону наголошується на тому, що обмеженню підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

У такому випадку копія документа повинна надаватися у звичайному порядку, при цьому інформація, доступ до якої обмежено, вилучається шляхом ретушування або іншим способом на вибір розпорядника інформації.

Окрім того, у своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що запитуванні Позивачем документи (лист Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.12.2015 за №07-16/07-24/6753 та додатки до нього) стали підставою для внесення ще 17.12.2015 відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002284 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто запитувані документи зберігаються в матеріалах досудового розслідування, яке проводилося Новобаварським відділенням поліції Київського відділу Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Однак, суд вказує на те, що із запита позивача не вбачається, що він цікавився перебігом кримінального провадження.

Крім того, відмовляючи у задоволенні запиту позивача Відповідач 1 посилався виключно на Закон України «Про доступ до публічної інформації», Лист Харківської місцевої прокуратури №2 не містить жодних посилань на наявність або відсутність кримінальних проваджень. Із змісту цього листа стає зрозуміло, що відмовляючи у наданні доступу до публічної інформації посадові особи Харківської місцевої прокуратури №2 аналізували зміст запитуваних документів - листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.12.2015 із додатками - тобто, означений документ перебуває у розпорядженні Відповідача 1. Одночасно з тим, ані у судовому засіданні, ані у письмових запереченнях проти позову сторона Відповідачів не посилалася на наявність кримінального провадження, відповідних доказів суду першої інстанції не надавала.

Таким чином, у Відповідача 1 не було жодних законних підстав для відмови у наданні доступу до публічної інформації.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської місцевої прокуратури №2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. по справі № 820/4244/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.

Повний текст ухвали виготовлений 04.11.2016 р.