Справа № 303/4062/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

07 листопада 2016 року м. Мукачево Справа №303/4062/16-а

2а/303/204/16

Номер рядка стат. звіту-88

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

За участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_3;

представника відповідача - Маковського О.Ф.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, на підставі якого просить:

- визнати протиправним рішення Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 незарахуванні періоду роботи пралею в Лецовицькому дитячому садку Мукачівського району Закарпатської області для перерахунку пенсії за період з 02.09.1985 року по 30.09.1995 року;

- зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 25 квітня 2016 року, зарахувавши період роботи з 02.09.1985 по 30.09.1995 пралею в Лецовицькому дитячому садку Мукачівського району Закарпатської області.

Позовні вимоги обґрунтовуються з посиланням на обставини щодо безпідставної відмови суб'єкта владних повноважень у зарахуванні позивачу періоду роботи з 02.09.1985 року по 30.09.1995 року на посаді пралі в Лецовицькому дитячому садку до загального її страхового стажу та відповідно до якого перерахування пенсії, за наявності всіх необхідних умов для цього.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача прийнявши участь у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги позивача, просив їх задоволити, посилаючись на наявність всіх доказів, що підтверджують трудову діяльність позивача в Лецовицькому дитячому садку на посаді пралі у вищезазначений період, що є підставою для здійснення відповідачем перерахунку пенсії.

Представник відповідача, у письмовому запереченні від 05.08.2016 року (а.с. 27-30) та в судовому засіданні по справі 07.11.2016, позовних вимог не визнав, з посиланням на обставини щодо наявності в трудовій книжці позивача виправлень. Враховуючи, що трудова книжка є єдиним документом, що підтверджує трудовий стаж позивача, пенсійний фонд позбавлений можливості зарахувати позивачу період її роботи з 02.09.1985 року по 30.09.1995 року у Лецовицькому дитячому садку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила факт трудової діяльності позивача пралею Лецовицькому дитячому садку у спірному періоді, в підтвердження чого надала суду для огляду свою трудової книжки.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд констатує наступне.

Не заперечується учасниками судового процесу та підтверджується матеріалами справи (а.с. 9, 32, 33, 35) обставини щодо відмови позивачу щодо обчислення страхового стажу із врахуванням періоду роботи з 02 вересня 1985 року по 30 вересня 1995 року, у зв'язку з наявністю у трудовій книжці виправлення щодо даного періоду роботи.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, суд виходить також з наступного.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом

справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції україни).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 ст. 92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Як вказав у своєму рішенні від 07.10.2009р. Конституційний суд України (справа за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»): «право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії».

В іншому своєму рішенні від 25.12.1997р. (справа за конституційним зверненням громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) Конституційний Суд України зазначив, що «частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 цього Закону).

При цьому, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ).

Поряд з цим, за частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників а умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої 29.07.93 № 58 Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України редакції Наказу Мінпраці та соцполітики (далі - Інструкція).

На підтвердження свого трудового стажу роботи за період з 02.09.1985 по 30.09.1995 року, позивач надала копію трудової книжки про підтвердження наявного трудового стажу на посаді пралі у Лецовицькому дитячому садку Мукачівського району Закарпатської області для зарахування цього періоду роботи до загального стажу роботи.

При цьому судом встановлено, дані відносно спірного періоду роботи позивача крім запису у графі 1 трудової книжки (а.с. 10) підтверджено також і записами у графі 4 вказаної трудової книжки, де зазначені дані наказів, на підставі яких ОСОБА_1 приймалася та звільнялася з роботи, а також показами свідка ОСОБА_5, яка працювала в дитячому садку з 1983 року по 2010 рік разом із ОСОБА_1

Отже, наведені вище фактичні дані підтверджують трудову діяльність позивачки в Лецовицькому дитячому садку з 02.09.1985 року по 30.09.1995 року на посаді пралі.

За таких обставин справи, позов слід задоволити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 7, 8, 18, 69, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Визнати протиправним рішення Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 незарахуванні періоду роботи пралею в Лецовицькому дитячому садку Мукачівського району Закарпатської області для перерахунку пенсії за період з 02.09.1985 року по 30.09.1995 року.

3. Зобов'язати Мукачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (м. Мукачево вул. Мира, 151 «Ж») перерахувати ОСОБА_1 (с. Лецовиця, 3 Мукачівського району) пенсію з 25 квітня 2016 року, зарахувавши період роботи з 02.09.1985 по 30.09.1995 пралею в Лецовицькому дитячому садку Мукачівського району Закарпатської області.

4. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В. В. Кость

Повний текст постанови суду виготовлено та підписано 09.11.2016.