Справа № 820/2717/15
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р.Справа № 820/2717/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Ружинській К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2015р. по справі № 820/2717/15

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова

до ОСОБА_1

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Харкова, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 49024,62 грн.

Постановою Харківського районного суду Полтавської області від 15.04.2015 року адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 01.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість та підтвердження матеріалами справи.

Суд першої інстанції також виходив з того, що даний є спір є справою адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підсудності даного спору, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як встановлено частиною 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, спірні відносини склалися з приводу відшкодування з відповідача переплати пенсії, що виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера.

Згідно приписів ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Таким чином, даний спір фактично стосується відшкодування шкоди, заподіяної Управлінню Пенсійного фонду України в Ленінському районі внаслідок допущених, на думку позивача, зловживань з боку відповідача, що потягло надмірну виплату пенсії.

Зважаючи на те, що у даному спорі відповідач не є суб'єктом владних повноважень, і позовні вимоги не поєднані із вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, спір щодо стягнення переплати пенсії не є публічно-правовим, у зв'язку з чим не підлягає вирішенню у відповідності з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2013 року (реєстраційний номер рішення 32532884), яка у відповідності до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

Колегія суддів зазначає, що Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 14.02.2014 року № 2 "Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" виключено з Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 8 пункт 16.2, згідно з яким вирішення спорів щодо стягнення надміру виплачених коштів було віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про відшкодування надмірно сплаченої пенсії не можуть бути предметом розгляду в адміністративній справі.

Беручи до уваги те, що спір стосується відносин із відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, він підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року через порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2015р. по справі № 820/2717/15 скасувати.

Провадження у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Харкова до ОСОБА_1 про стягнення суми закрити.

Роз'яснити Управлінню Пенсійного фонду України в Полтавському районі його право звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Ральченко І.М. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 07.11.2016 р.