Справа № 803/360/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 р. Справа № 876/3930/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Костюка А. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року в справі за позовом самозайнятої особи ОСОБА_3 до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення про застосування фінансових санкцій, податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву самозайнятої особи ОСОБА_3 до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування у повному обсязі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 09 березня 2016 року, якою визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 71242,00 грн. та рішення № від 09 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій у сумі 9092,95 грн. за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 09 березня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4661,66 грн., в тому числі за основним платежем - 3729,32 грн., за штрафними санкціями - 932,34 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що жодний нормативно-правовий акт не вимагає від самозайнятої особи проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період - календарний рік, не містить посилань при проведенні розрахунку єдиного внеску на книгу обліку доходів та витрат, єдиною вимогою виступає відповідність річній податковій декларації. Отже, звітним періодом для нарахування єдиного внеску для позивача є календарний рік, а сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації про майновий стан і доходи, поданій контролюючому органу. Також вказано, що податковим органом було зроблено висновок про завищення витрат на основі того, що ОСОБА_3 зайво сплачувала орендну плату за 22 кв. м., проте вказані висновки є хибними, оскільки орендна плата здійснювалась на виконання договору. Жодним нормативно-правовим актом не встановлено права податкового органу встановлювати ціну в договорі, крім того, статтею 762 Цивільного кодексу України прямо вказано, що ціна встановлюється договором найму, а не актом перевірки. Зазначає, що між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір про співпрацю, за умовами якого позивачу надавались послуги інформаційно-консультаційного характеру, проте витрати на оплату таких послуг, на думку податкового органу, не є необхідними для провадження професійної діяльності, здійснюваної ОСОБА_3 З такими висновками відповідача позивач не згодна, оскільки нормами Податкового кодексу України не передбачено будь-якого переліку витрат для самозайнятих осіб, крім того, наказом ДПС України від 24 грудня 2012 року № 1185 встановлено перелік витрат, необхідних для провадження певного виду незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса, зокрема удосконалення професійної діяльності, і з даного переліку вбачається, що він не є вичерпним.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано вимогу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу № Ф- від 09 березня 2016 року в сумі в сумі 71242,07 грн., рішення № від 09 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за своєчасно не нарахування єдиного внеску в сумі 9092,95 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № 000411300 від 09 березня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4661,66 грн. (основний платіж 3729,32 грн., штрафні санкції 932,34 грн.)

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Володимир-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 55 КАС України судом апеляційної інстанції проведено процесуальне правонаступництво шляхом заміни Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на правонаступника - Володимир-Волинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю Волинським обласним управлінням юстиції (реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності НОМЕР_4), свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю НОМЕР_5 від 06 червня 2005 року, перебуває на обліку в Нововолинській ОДПІ, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3. Вид діяльності за КВЕД: 74.11.2 - нотаріальна та інша юридична діяльність.

Відповідно до наказу Нововолинської ОДПІ «Про проведення документальної планової перевірки» № 24 від 16 січня 2016 року, відповідачем з 26 січня 2016 року по 08 лютого 2016 року проведено планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_3, щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої контролюючим органом складено акт № 80/66/1300/НОМЕР_3 від 22 лютого 2016 року.

Відповідно до висновків акта перевірки контролюючим органом виявлено порушення пункту 4 частини 1 статті 1, частини 3 статті 7, пунктів 2, 3, 9 статті 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 71242,07 грн., в тому числі за 2013 рік - на 39374,82 грн., за 2014 рік - на 31867,25 грн.; порушення вимог статті 138, пункту 177.4 статті 177, пункту 178.3 статті 178, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв'язку із чим підлягає донарахуванню та сплаті податок на доходи фізичних осіб за 2013-2014 роки в сумі 3729,32 грн., в тому числі за 2013 рік - 3665,26 грн., за 2014 рік - 64,06 грн. (а.с. 9-17).

На підставі акта перевірки від 22 лютого 2016 року Нововолинською ОДПІ прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 09 березня 2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 71242,07 грн. (а.с. 19). Крім того, Нововолинською ОДПІ прийнято рішення № від 09 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 9092,95 грн. (а.с. 20), та винесено податкове повідомлення-рішення № від 09 березня 2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» в загальному розмірі 5171,66 грн., в тому числі - 3729,32 грн. - основний платіж, 1442,34 грн. - штрафні санкції. (а.с. 18).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Позивач, як платник єдиного внеску, відповідно до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з підпунктами 178.4, 178.6 статті 178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Облік доходів та витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність ведуть у Книзі обліку доходів і витрат, форма та порядок ведення якої було затверджено Наказами Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 № 1025, що діяв до 18 жовтня 2013 року (Порядок № 1025), Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481, чинному, станом на день розгляду справи (Порядок № 481).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1025 дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік). Пунктом 9 Порядку № 481 визначено, що дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Протягом 2012-2014 років діяли Порядки формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 08 жовтня 2010 року № 22-2 (Порядок № 22-2); затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 454 (Порядок № 454).

Відповідно до пункту 3.4 Порядку № 22-2, який кореспондується із пунктом 3.4 Порядку № 454, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

Відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік, звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача за 2013 рік становить - 201516,00 грн., яка була базою нарахування єдиного внеску в розмірі 18635,98 грн. за ставкою 34,7% (а.с. 22-23, 26). Відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік сума чистого оподатковуваного доходу позивача за 2014 рік становить - 195821,00 грн., яка була базою нарахування єдиного внеску в розмірі 20544,48 грн. за ставкою 34,7% (а.с. 24-25, 27).

Встановлено, що відповідно до звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, які подавались ОСОБА_3 до Нововолинської ОДПІ протягом 2013-2014 років, суми чистого оподаткованого доходу, зазначені в деклараціях про майновий стан і доходи, були перенесені позивачем до звітів про суми нарахованого єдиного внеску. Загальна сума річного доходу, вказана у податковій звітності співпадає з загальними річними показниками Книги обліку доходів і витрат самозайнятої особи ОСОБА_3

Оскільки позивачем як фізичною особою, що провадить незалежну професійну діяльність, обчислено базу нарахування єдиного внеску з дотриманням вимог Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, виходячи із суми чистого доходу, що визначено в податковій декларації про майновий стан і доходи то вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 09 березня 2016 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 71242,07 грн., є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується рішення Нововолинською ОДПІ № від 09 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 9092,95 грн., то судом першої інстанції вірно враховано те, що ОСОБА_3 у відповідності до вимог чинного законодавства обраховано та сплачено єдиний внесок з отриманих доходів за 2013-2014 роки, з підстав, які суд обґрунтував при наданні оцінки правомірності вимоги про сплату боргу, тому нею і не було порушено вимоги законодавства.

Щодо підставності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 09 березня 2016 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Також пп. 177.4.1. - 177.4.4. п. 177.4. ст. 174 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1 - 177.4.3, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 178.3 статті 178 ПК України визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

Встановлено, що відповідно до договору оренди приміщення від 01 вересня 2005 року (а.с. 28), та додаткової угоди № 3 до даного договору від 01 січня 2014 року (а.с.29) позивач орендує приміщення площею 50,2 кв.м. За користування даним приміщенням умовами договору встановлено місячну оплату комунальних послуг в цілому за 72,2 кв.м. Додатковою угодою до договору оренди було встановлено, що орендна плата за користування приміщенням складає щомісячно 1500 грн., в тому числі щомісячна оплата за комунальні послуги в цілому за 72,2 кв.м. загальної площі квартири. Вартість договору оренди за 1 кв.м. в договорі не передбачено.

Виконання умов вказаного договору оренди підтверджується наданими позивачем актами прийому передачі робіт (наданих послуг) за період 2013-2014 років (а.с. 30-53), відповідно до яких щомісячна плата становила 1500 грн.

Виходячи з умов договору оренди, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку ОСОБА_3 72,2 кв. м. приміщення не орендувались, а вартість орендної плати встановлена на рівні витрат за комунальні послуги за цю площу. Тобто, плата за комунальні послуги фактично є орендною платою за приміщення, яке використовується ОСОБА_3 у своїй діяльності, тому нею правомірно включено ці суми до складу витрат так як вони пов'язанні з її господарською діяльністю.

Також встановлено, що між ОСОБА_4 (сторона 1) та ОСОБА_3 (сторона 2) було укладено договір про співпрацю (а.с. 54). Відповідно до умов вказаного договору сторона 1 за необхідності та за усним зверненням сторони 2 зобов'язується забезпечити надання нових знань, фахових навичок з метою використання їх стороною 2 в своїй професійній діяльності (консультаційні послуги) пов'язаних із державною реєстрацію об'єктів нерухомого майна.

За умовами даного договору ОСОБА_4 надано відповідні послуги за період січень - грудень 2013 року на суму 16500 грн. Виконання умов вказаного договору підтверджується Актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та платіжними дорученнями, що, в свою чергу, підтверджує оплату отриманих послуг позивачем. (а.с. 55-68). В актах приймання-передачі виконаних робіт зазначено перелік послуг, які надаються, їх вартість та наявні усі необхідні реквізити. Вказані витрати на отримання консультаційних послуг належним чином відображені та включені до податкової звітності, відображені у Книзі обліку доходів і витрат.

Провівши аналіз змісту укладеного договору, вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядку підвищення кваліфікації нотаріусів, консультантів державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, помічників приватних нотаріусів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2014 року № 1422/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 серпня 2014 року за № 1046/25823, суд приходить до висновку що нотаріус на власний розсуд та виходячи з власних потреб оновлює, поглиблює та розширює свої професійні знання, уміння та навички. Чинним законодавством не встановлено обмежень щодо вибору виду підвищення кваліфікації.

Тому з врахуванням викладеного, надані за договором послуги стосуються здійснення професійної діяльності ОСОБА_3, а відповідно включаються до витрат, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності за відповідний період.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року в справі № 803/360/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 08 листопада 2016 року.