Справа № 352/703/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Справа № 876/7518/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ющишина В.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (далі - відповідач) в якому, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути заробітну плату терміном за 6 місяців в розмірі 25364,22 грн.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що чинне законодавство передбачає у разі неможливості надання колишньому депутату попереднього місця роботи виплату середньої заробітної плати за 6 місяців з місцевого бюджету. Так як вільних вакансій на підприємстві де позивач працював до обрання на виборну посаду немає, суд неправомірно відмовив у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою його адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача 08.11.2010 року було звільнено з посади голови СТ «Едельвейс» у зв'язку з обранням сільським головою села Вільшаниця (а.с. 6-9).

З 08.11.2010 року по 08.11.2015 року позивач перебував на посаді сільського голови села Вільшаниця і був звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень на підставі п.1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с. 9).

12.11.2015 року СТ «Едельвейс» видало довідку № 21 про те, що немає можливості влаштування позивача на роботу у зв'язку з відсутністю вільних вакансій (а.с. 3).

14.12.2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про нарахування заробітної плати на протязі шести місяців у зв'язку з неможливістю працевлаштування (а.с. 4).

Листом від 28.12.2015 року № 109 позивачу відмовлено у виплаті середнього заробітку (а.с. 5).

Згідно ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 № 93-IV (далі - Закон № 93) у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Таким чином, чинне законодавство захищає трудові права працівників, обраних на виборні посади, через можливість їх повернення на попереднє місце роботи та укладення з працівником, що прийшов на місце обраного депутата строкового трудового договору.

З врахуванням викладеного, з теперішнім головою СТ «Едельвейс» мав бути укладений строковий трудовий договір, який мав бути розірваний після виходу позивача на роботу. Проте, суду не було надано жодних доказів про укладення з нинішнім головою СТ «Едельвейс» строкового договору. Більше того, судом встановлено, що головою СТ «Едельвейс» фактично є ОСОБА_3, дружина позивача, з якою трудовий договір взагалі не укладався (а.с. 27-30).

Колегія суддів зазначає, що норма, передбачена ст. 33 Закону № 93, слугує гарантією для особи, яка була обрана на виборну посаду, що у разі неможливості працевлаштування за попереднім місцем роботи вона не буде позбавлена соціальних прав. Така неможливість може бути пов'язана, наприклад, з ліквідацією підприємства. Проте, вказана норма може привести до зловживань з боку осіб, які з певних причин не повертаються на попереднє місце роботи і бажають отримувати заробітну плату шість місяців після звільнення з виборної посади.

Чинне законодавство передбачає можливість судового розгляду спору про відмову у прийнятті на роботу виборного працівника після закінчення строку його повноважень. Крім того, згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України (постанова «Про порядок розгляду трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року) вимушений прогул працівника внаслідок відмови у прийнятті на роботу має бути оплачений у розмірі середньомісячного заробітку.

Таким чином, апеляційний суд робить висновок про зловживання позивачем своїм правом та погоджується з думкою суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Щодо твердження позивача про порушення судом першої інстанції місячного строку розгляду справи, то колегія суддів зазначає, що розгляд справи переносився через зміну позивачем позовних вимог та перебування судді у щорічній відпустці, що не може бути підставою для висновку про порушення судом норм процесуального права чи причиною скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2016 року у справі № 352/703/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 09.11.2016 року.