Справа № 817/1458/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 листопада 2016 року Р і в н еСправа №817/1458/16

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гломба Ю.О., за участю секретаря судового засідання Янчар О.П., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ"
доКорецької районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД",
про визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" (далі - ТОВ "АГРО ХХІ") до Корецької районної державної адміністрації Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД" (далі - ТОВ "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД"), про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2015 №27340319.

Сторони у судове засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений з урахуванням вимог ст.ст.33, 35 КАС України належним чином.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін та третьої особи у судовому засіданні. За таких обставин, з урахуванням вимог ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 та ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, та без здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що 23.12.2011 між ОСОБА_2 та ТОВ "АГРО ХХІ" було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 1,74га, що розташована на території Самострілівської сільської ради Корецького району Рівненської області, строком на 5 років, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Корецькому районі, про що 31.07.2012 у Державному реєстрі земель вчинено запис за №03455 (а.а.с.6-7).

29.08.2016 позивачу стало відомо про те, що на підставі рішення від 22.12.2015 №27340319 про державну реєстрацію іншого речового права, реєстраційним органом проведено державну реєстрацію права оренди такої земельної ділянки за ТОВ "КОРЕЦЬАГРОТРЕЙД" (а.с.5).

Так як, вищевказаний договір оренди землі є чинним на даний час, ніким не оскаржений та не визнаний у судовому порядку недійсним, то на думку позивача, оскаржуване рішення про державну реєстрацію іншого речового права підлягає скасуванню судом у порядку адміністративного судочинства.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача та вважає, що заявлені позовні вимоги щодо оскарження рішення про державну реєстрацію прав, яке прийняте на підставі договору оренди, не належать до юрисдикції адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 1 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч.2 ст.152 Земельного кодексу України).

Спосіб захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки передбачений ч.3 ст.152 Земельного кодексу України та здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності.

Крім того, до виключної підсудності господарських судів віднесені справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна (ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, оскільки заявлені у позові вимоги спрямовані на захист порушеного права суб'єкта господарської діяльності у сфері земельних правовідносин та стосуються оспорення правомірності набуття юридичною особою іншого речового права на земельні ділянки, відтак, породжують спір про право між суб'єктами господарської діяльності.

Таким чином, заявлені позовні вимоги мають вирішуватися судом за правилами господарського судочинства, а не адміністративного, оскільки випливають із земельних відносин приватноправового характеру, розгляд яких належить до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п.36 рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п.30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п.24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

При цьому, сплачена сума судового збору, відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір", підлягає поверненню позивачу за його клопотанням.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №817/1458/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ХХІ" до Корецької районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гломб Ю.О.