Справа № 807/741/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 рокум. Ужгород№ 807/741/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 06.06.2014 року)

відповідача: Борсенко О.В. (довіреність від 15.08.2016 року № 652/8/07-15-10-00-08)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання недійсною податкової консультації та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 листопада 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 10 листопада 2016 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області (ухвалою суду від 04.11.2016 р. (протокольно, внесеною до журналу судового засідання) замінено відповідача Державну податкову інспекцію в Іршавському районі ГУ ДФС України у Закарпатській області на його правонаступника - Хустську об'єднану державну податкову інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, далі - відповідач, Хустська ОДПІ) , яким просить:

- визнати недійсною податкову консультацію Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління ДФС України в Закарпатській області № 679/Г/У від 27.05.2016 року;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію в Іршавському районі Головного управління ДФС України в Закарпатській області надати ФОП ОСОБА_3 нову податкову консультацію з урахуванням висновків адміністративного суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся у ДПІ в Іршавському районі ГУ ДФС в Закарпатській області із запитом про надання індивідуальної податкової консультації. Листом від 27.05.2016 року ДПІ в Іршавському районі позивачу надано податкову консультацію. Надана податкова консультація не відповідає вимогам чинного податкового законодавства, відтак підлягає визнанню недійсною. При цьому, позивач просив суд зобов'язати відповідача надати нову податкову консультацію, яка б відповідала вимогам закону.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити, визнавши протиправною консультацію № 679/Г/У від 27.05.2016 року та зобов'язати відповідача надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Відповідач проти позову заперечив, надавши суду письмові заперечення, в яких в обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач з метою отримання індивідуальної податкової консультації в порядку ст. 52 ПК України повинен був звернутись до ГУ ДФС у Закарпатській області (контролюючого органу обласного рівня), а не до ДПІ в Іршавському районі (контролюючого органу місцевого рівня). Враховуючи вимоги ПК України лист ДПІ у Іршавському районі від 27.05.2016 р. на запит позивача "Про надання податкової консультації" не має статусу індивідуальної податкової консультації, тому і не може нести для платника податків правових наслідків. Крім того, вказаний лист не може бути предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є правовим актом індивідуальної дії в розумінні п. 53.3 ст. 53 ПК України.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у поданих письмових запереченнях, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 звернувся до Державної податкової інспекції в Іршавському районі із запитом № 48-06/16 від 16.05.2016 року про отримання податкової консультації з питань: 1) чи ФОП ОСОБА_3 має право та чи правомірно відносить до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачених фізичною особою підприємцем, платником ПДВ при придбанні транспортних засобів, які використовуються в господарській діяльності і належним чином документально оформлені та підтверджені і відображені у бухгалтерському та податковому обліку?; 2) чи ФОП ОСОБА_3 має право на бюджетне відшкодування ПДВ з урахуванням податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених фізичними особами - підприємцями, платниками ПДВ при придбанні транспортних засобів, які використовуються в господарській діяльності і належним чином документально оформлені та підтверджені та відображені у бухгалтерському та податковому обліку?

Листом ДПІ в Іршавському районі від 27.05.2016 року № 679/Г/У "Про надання податкової консультації" позивачу надано податкову консультацію, в якій зазначено, що загальний порядок формування податкового кредиту з ПДВ регламентовано ст. 198 Податкового кодексу України. До податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можна включати суми ПДВ, нараховані (сплачені) у зв'язку з придбанням основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податкових обліках. Також зазначено, що відповідно до ст. 325 ЦКУ право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що не дає можливості вважати майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи. Виходячи з наведеного, ПДВ за придбані транспортні засоби не може бути включено до складу податкового кредиту та відповідно не можуть брати участі у бюджетному відшкодуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п. 14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

У відповідності до п. 52.3 ст. 52 ПК України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Відповідно до п. 52.4 ст. 52 ПК України консультації, крім узагальнюючих, надаються: в усній формі - контролюючими органами; у письмовій або електронній формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, та підлягають обов'язковому розміщенню на сайті контролюючого органу, який надав консультацію, протягом 10 календарних днів після дня їх надання без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків та його податкової адреси.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень (п. 52. 5 ст. 52 ПК України).

Відповідно до п. 53.1 ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже, ПК України в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Надання консультації, є наслідком належної реалізації податковим органом своїх владних управлінських функцій в сфері податкового законодавства, яка може створювати для платника податків на якого вона спрямована відповідні права у цій сфері. Зазначена консультація, як певне рішення суб'єкта владних повноважень повинне відповідати вимогам законодавства, норми якого регулюють відповідні правовідносини.

Надаючи оцінку оскаржуваній податковій консультації з точки зору відповідності її вимогам ПК України суд бере до уваги, що відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз. «а» п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідач, надаючи податкову консультацію, виходив з того, що у відповідності до ст. 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що не лає можливості вважати майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи, відтак ПДВ за придбані транспортні засоби не може бути включено до складу податкового кредиту та відповідно не можуть брати участі у бюджетному відшкодуванні.

Проте суд, з такими висновками відповідача не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Як вбачається з копії Ліцензії міністерства транспорту та зв'язку України серії АВ № 52709 основним видом діяльності ОСОБА_3 є надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 16).

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 ПК України особою для цілей розділу V цього кодексу є будь-яка фізична особа підприємець яка: або є платником податків і зборів, встановлених цим Кодексом, крім єдиного податку; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає включення податку на додану вартість до складу єдиного податку, і добровільно переходить у встановленому цим Кодексом порядку на сплату єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість.

Судом встановлено, що відповідач є фізичною особою, яка здійснює діяльність, віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 1, п. 180.1 ст. 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються норми ПК України, які визначають порядок визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, в зв'язку з чим при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства позивач має право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Відповідно до Конституції України та ЦК України закріплено право приватної власності (статті 41 та 325 відповідно).

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (ст. 325 ЦК України).

Таким чином, суб'єктом права власності законодавством визнається фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичної особи, і, водночас, не відокремлюється такий суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець.

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч.2 ст.128 ГК України та ч.1 ст. 52 ЦК України), отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, майно має реєструватися за фізичною особою.

В силу норм ч.1 ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками ПДВ, при придбанні транспортних засобів, інших основних фондів та товарів, як і для платників ПДВ - юридичних осіб, необхідним є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач як фізична особа-підприємець має право відносити до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачених ним при придбанні транспортних засобів, які використовуються у господарській діяльності і належним чином документально оформлені та підтверджені та відображені у бухгалтерському обліку та має право на бюджетне відшкодування ПДВ таких сум.

Відтак, наведені у податковій консультації доводи відповідача щодо змісту статті 325 ЦК України та про те, що Цивільним кодексом України не визначено такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець, а тому транспортні засоби не можуть бути у приватній власності фізичної особи підприємця є безпідставними, оскільки визначальною ознакою віднесення понесених витрат до складу таких є їх безпосереднє використання у господарській діяльності, а саме у підготовці, організації, веденні виробництва, продажу продукції (робіт, послуг) та охороні праці.

Аналогічна позиція підтверджується судовими рішеннями на користь ФОП ОСОБА_3, зокрема: ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.07.2014 року по справі № 807/2945/13-а (номер провадження в суді касаційної інстанції К/800/15343/14), від 26.05.2015 року по справі № 807/4192/13-а (номер провадження в суді касаційної інстанції К/800/40992/12) та ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року по справі № 807/781/15 (номер провадження в суді апеляційної інстанції (номер провадження в суді апеляційної інстанції № 876/8716/15) та від 10.08.2015 року по справі № 807/241/15 (номер провадження в суді апеляційної інстанції № 876/5852/15).

Разом з тим, як вже зазначалося судом, відповідно до п. 52.4 ст .54 ПК України консультації, крім узагальнюючих надаються у письмовій або електронній формі контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Оскільки, позивач звернувся із запитом про надання податкової консультації до ДПІ в Іршавському районі, та Листом від 27.05.2016 р. № 679/Г/У "Про надання податкової консультації" позивачу була надана податкова консультація, суд приходить до висновку, що надана позивачу податкова консультація суперечить нормам Податкового кодексу України, ДПІ у Іршавському районі не має повноважень на надання платникам податків індивідуальних податкових консультацій, у зв'язку із чим вказана податкова консультація від 27.05.2016 р. № 676/Г/У підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати нову податкову консультацію, то суд приходить до наступних висновків: згідно вищезазначених приписів п. 52.4 ст .54 ПК України (відповідно до яких ДПІ районного рівня не наділені правом надавати податкові консультації взагалі) та у відповідності до положення ч. 2 ст. 19 Конституції України (за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України), та в зв'язку з відсутністю повноважень ДПІ у Іршавському районі (як і його правонаступника - Хустської ОДПІ) щодо надання податкової консультації - в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Виходячи з наведеного, адміністративний позов підлягає задоволенню лише в частині позовної вимоги про скасування податкової консультації ДПІ в Іршавському районі ГУ ДФС у Закарпатській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність застосування норм ПК України при наданні податкової консультації.

У відповідності до ч.3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до Закарпатського окружного адміністративного суду позивачем було сплачено 2756,00 грн. судового збору. Зважаючи на задоволення позовної заяви частково, то на користь позивача необхідно присудити понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 55, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання недійсною податкової консультації та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Державної податкової інспекції в Ірщавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області "Про надання податкової консультації" від 27 травня 2016 року за № 679/Г/У.

3. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Хуст, вул. Духновича, 17 код 39594268) на користь ОСОБА_3 (Закарпатська область, Іршавський район, с. Білки, вул. Горзова, 39 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) частину витрат зі сплати судового збору у сумі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

5. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті