Справа № 303/5525/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

04 листопада 2016 року м. Мукачево Справа №303/5525/16-а

2а/303/281/16

Номер рядка стат. звіту-15

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

За участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Маковського О.Ф.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, на підставі якого просить:

-визнати протиправними дій відповідача з приводу відмови у перерахунку пенсії у розмірі 80 відсотків від суми місячного заробітку при звільненні з органів прокуратури Закарпатської області;

-зобов'язати відповідача перерахувати ОСОБА_1 призначену пенсію відповідно до вимог статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час призначення пенсії станом на 26.09.2011) та на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 07 лютого 2014 року №31 у розмірі 90 % місячного заробітку та виплатити різницю між фактично отримуваною та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 17 серпня 2015 року;

-визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 04 серпня 2016 №221;

-зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії з урахуванням фактично отримуваних сум пенсії за вислугу років, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати, працюючим працівникам прокуратури, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час призначення пенсії станом на 26.09.2011) та на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 04 серпня 2016 №221, виходячи з розміру 90 % місячного заробітку та виплатити різницю між фактично отримуваною та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугою років обчислену відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 80 % від суми заробітної плати. У зв'язку з підвищенням посадових окладів прокурорсько-слідчих працівників він звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 04 серпня 2016 №221, однак отримав відмову, яку вважає протиправною, а також такою, що суперечить положенням частин тринадцятої та вісімнадцятої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII.

Прийнявши участь у судовому засіданні, позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у письмовому запереченні на позов (а.с. 28-31, 48-51) та в судовому засіданні по справі, позовних вимог не визнав з посиланням на те, що 15.07.2015 року набрав чинності новий Закон України «Про прокуратуру», яким чітко передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що такого рішення, на момент судового розгляду справи, Кабінетом Міністрів України не прийнято, вимоги позивача є безпідставними.

Заслухавши пояснення та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Не заперечується учасниками судового процесу та підтверджується матеріалами справи (а.с. 12, 14) обставини щодо відмови позивачу у перерахунку розміру призначеної пенсії, з вищезазначених підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач оспорює правомірність дій відповідача щодо відмови йому у вказаному перерахунку.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, суд виходить також з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, в редакції що діяла на час призначення пенсії позивачу (26 вересня 2011 року) (надалі - Закон №1789-XII), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

На підставі частини тринадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, на яку у позовній заяві посилається позивач, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

В свою чергу, частиною вісімнадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ було передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак, в подальшому, законодавство, яке регулює спірні правовідносини змінилося.

Так, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII (надалі - Закон №76-VIII) внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

На момент судового розгляду даної справи Закон № 76-VIII є чинним і підлягає до виконання, оскільки Конституційним Судом України в установленому порядку неконституційним не визнавався.

Однак визначальним фактором для вирішення спірної по справі ситуації є те, що 15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII), на підставі Розділу ХІІ «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року №1642-VII), крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абзацу першого ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, частини першої ст. 49, ч. 5 ст.50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої ст. 50-1, частини третьої ст.51-2, ст.53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст.2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст.13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (17.08.2016), а також на час судового розгляду даної справи, частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які визначали право працівників прокуратури на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність.

Тобто, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії була відсутньою сама законодавча основа для здійснення такого перерахунку, оскільки відповідні норми Закону №1789-ХІІ втратили свою чинність, тобто їх не існувало в правовій природі.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В свою чергу, у відповідності з частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII, яка є чинна на час виникнення спірних відносин, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Наведені положення Закону №1697-VII не були визнані неконституційними у встановленому порядку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України проводити перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону №1789-ХІІ.

По відношенню до цього слід зазначити, що Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення від 26.12.2011 № 20-рп/2011 у справі у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» вказав на те, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на вищенаведене слід констатувати, що у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, і правових підстав для визнання таких дій суб'єкта владних повноважень неправомірними, а також зобов'язання вчинити дії зазначені у прохальній частині заяви, судом не встановлено.

При цьому, суд зауважує на тому, що відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку позивач отримував до цього, і вказана відмова не звужує обсягу вже набутих ним прав у розумінні ст. 22 Конституції України.

За результатами судового розгляду справи «Валентина Ніканорівна ВЕЛИКОДА проти України» (заява №43331/12, ухвала від 03.06.2014) Європейський суд з прав людини, констатував, що законодавчі норми можуть змінюватися і передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 7, 8, 18, 69, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В. В. Кость

Повний текст постанови суду виготовлено на підписано 08.11.2016.