Справа № 127/20449/16-а
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/732/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника відповідача Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача УПФ України у м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач з 11.02.2001 року перебуває на обліку в УПФ України у м. Вінниці та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі смертю чоловіка ОСОБА_3, який працював на посаді начальника відділу прокуратури Вінницької області, отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Дану пенсію отримує відповідно до чинної на той час ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» передбачено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищується на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено, зокрема, додатками 1-37, 43-1, 43-2, 48-55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 року №34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та від 20.05.2009 року №482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету»).

Позивач зазначає, що у зв'язку з набранням чинності вказаним нормативним актом у позивача виникло право на перерахунок пенсії на підставі ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

А тому, 15.03.2016 року позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою, в якій просила здійснити перерахунок призначеної пенсії у зв'язку із збільшенням розміру посадового окладу та надбавок чоловіка позивача ОСОБА_3, в підтвердження чого надала довідку №18/92 від 24.02.2016 року.

30.03.2016 року відповідач відмовив в призначенні (перерахунку) пенсії позивачу, аргументуючи свою відмову тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось відповідно до спеціальних законів, в тому числі до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з тим, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують конституційне право позивача на соціальне забезпечення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивача; зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Вінницької області №18/92 від 24.02.2016 року, виходячи із розрахунку 60% середньомісячного заробітку відповідної посади працівника прокуратури, починаючи з 01.01.2016 року; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилась, однак від отснньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Згідно ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю Павич О.С. позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач з 11.02.2001 року перебуває на обліку в УПФ України у м. Вінниці та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі смертю чоловіка ОСОБА_3, який працював на посаді начальника відділу прокуратури Вінницької області, отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Дану пенсію отримує відповідно до чинної на той час ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» передбачено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищується на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено, зокрема, додатками 1-37, 43-1, 43-2, 48-55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 року №34 «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та від 20.05.2009 року №482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету»).

Як вбачається з матеріалів справи у зв'язку з набранням чинності вказаним нормативним актом 15.03.2016 року позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою, в якій просила здійснити перерахунок призначеної пенсії у зв'язку із збільшенням розміру посадового окладу та надбавок чоловіка позивача ОСОБА_3, в підтвердження чого надала довідку №18/92 від 24.02.2016 року.

Проте, 30.03.2016 року відповідач відмовив в призначенні (перерахунку) пенсії позивачу, аргументуючи свою відмову тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалось відповідно до спеціальних законів, в тому числі до Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з тим, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Однак, суд не погоджується з діями відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу та думками і твердженнями представника відповідача в судовому засіданні, оскільки згідно ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно із ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам (рішення Європейського суду з прав людини від 28.11.1999 року «Брумераску проти Румунії»).

Принцип правової визначеності вимагає ясності і однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними, що зазначено в рішеннях Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року, №17-рп/2010 від 29.06.2010 року, №23-рп/2010 від 22.12.2010 року, №Ю-рп/2011 року. Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості знесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов'язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ, законні очікування, пов'язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права.

Згідно з вимогами ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно положень ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтями 22, 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та гарантується, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернуто увагу, що оскільки конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію України, як акт прямої дії.

Відповідно до вимог ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При вирішенні цього питання необхідно також врахувати правову позицію Конституційного Суду України, викладену, зокрема, у його рішеннях №8рп/2002 від 06.07.1999 року, у справі щодо права на пільги, №5рп/2002 від 20.03.2002 року у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій та №8рп/2005 у справі від 11.10.2005 року про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання.

У цих рішеннях викладено розуміння сутності соціальних гарантій таких державних службовців як, зокрема, працівники прокуратури і зазначено, що зміст та обсяг досягнутих нами соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно ст.22 Закону України «Про Конституційний суд України» рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та громадянами.

Таким чином, враховуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, суд дійшов висновку, що положення п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділи здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, готують документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Вони по суті є органами державної виконавчої влади і суб'єктами владних повноважень, а тому, згідно вимог ст.19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, положенням ст.99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи строки звернення до суду, визначені ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України, право позивача на перерахунок пенсії підлягає захисту з 23.03.2016 року, оскільки позов подано 23.09.2016 року, в іншій частині позов залишено без розгляду, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, враховуючи положення ч.1, 3 ст.94 КАС України суд вважає за можливе стягнути з УПФ України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань 275,60 грн. судового збору на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 46 Конституції України, ст.ст.2, 6, 18, 41, 122, 159-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити ОСОБА_2 перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Вінницької області №18/92 від 24.02.2016 року, виходячи із розрахунку 60% середньомісячного заробітку відповідної посади працівника прокуратури, починаючи з 23.03.2016 року.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. судового збору на користь ОСОБА_2.

Постанову суду допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: