Справа № 577/4037/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 р.Справа № 577/4037/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2016р. по справі № 577/4037/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради

про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок йому, як учаснику бойових дій, щорічної грошової допомоги за 2012-2015р. включно в розмірі, встановленому ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок йому, як учаснику бойових дій, щорічної грошової допомоги за 2012-2015 роки включно в розмірі, встановленому ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2016р. залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1.

Позивач не погодився із зазначеною ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2016р. по справі № 577/4037/16-а, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до ч.2 ст.100 КАС України та ст.267 ЦК України суд зобов'язаний був прийняти позовну заяву і якщо при розгляді справи відповідач буде наполягати на пропуску позивачем строку звернення до суду, то ці обставини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, залишивши його позов без розгляду, порушив його права, передбачені ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, залишаючи адміністративний позов без розгляду, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, поважні причини пропуску даного строку відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У заяві про поновлення строку для звернення до суду позивач посилався на ст.257 ЦК України та не зазначив інших поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом регулюються положеннями адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач 27.09.2016 року звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок йому, як учаснику бойових дій, щорічної грошової допомоги за 2012-2015 роки включно в розмірі, встановленому ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки таку допомогу він отримував щорічно до 5 травня не в повному обсязі.

Таким чином, про обставини, що зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, були відомі йому ще у 2012 році. Однак, із даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 27 вересня 2016 року, що підтверджується штампом відділення зв'язку на конверті, тобто із порушенням шестимісячного строку звернення до суду із таким позовом.

Посилання апелянта, що відповідно до ч.2 ст.100 КАС України та ст.267 ЦК України суд зобов'язаний був прийняти позовну заяву і якщо при розгляді справи відповідач буде наполягати на пропуску позивачем строку звернення до суду, то ці обставини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даному випадку застосовуються положення адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства і ч.2 ст.100 КАС України передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не порушив вимоги ч.2 ст.100 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд України в постанові від 26.04.2016 року у справі № 800/456/15 погодився з висновком Вищого адміністративного суду України про залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки останній подано після закінчення строку, установленого законом, а позивач не навів поважних причин його пропуску.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції, залишивши позовну заяву без розгляду, порушив його права, передбачені ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та обмежив його у праві на доступ до суду, є безпідставним, оскільки Європейський Суд з прав людини у п. 35 рішення від 12.03.2009 (справа Плахтєєв та Плахтєєва проти України) зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17- 18, пп. 35- 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51- 52; і у справі «Толстой Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80- 81, пп. 62- 67).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Отже, враховуючи те, що національним законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до адміністративного суду, про що позивачу мало бути відомо, а також те, що у цій справі судом достовірно встановлено обізнаність позивача про порушення його прав ще з 2012 року, суд першої інстанції обґрунтовано залишив його позовну заяву без розгляду, і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду.

Частиною 1 статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як зазначено вище, про обставини, що зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, були відомі йому ще у 2012 році. Однак, із даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 27 вересня 2016 року, при цьому у заяві про поновлення строку для звернення до суду, в позовній заяві та доданих до неї матеріалах колегія суддів не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду з адміністративним позовом, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами, а такі докази позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої ухвали суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 199, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2016р. по справі № 577/4037/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.