Справа № 2-а-19/10
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2010-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Перечинський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-а-19/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2010 року ize:12pt;"> an;tag3:12pt;"> ly:Times New Roman;font-size:12pt;"> ign="justify" style="tag2:Times New Roman;tag3:12pt;"> ;"> nt-family:Times New Roman;font-size:12pt;"> м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі на неправомірні дії Пенсійного фонду щодо нарахування державної соціальної допомоги Дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з ;позовом до суду, в якому просить поновити їй пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2008 року, визнати неправомірними ;дії Управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі нарахувати їй щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни за 2006 - 2008 роки у сумі 3891 грн. 90 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року за № 2195-ІV вона належить до соціальної категорії Дитина війни. ;Згідно ст.6 цього Закону вона має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2008 роках така допомога їй не виплачувалася, при цьому, що рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України окремі положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, якими було зупинено норми Закону України Про соціальний захист дітей війни, а тому така щомісячна державна соціальна допомога мала їй виплачуватися.

До початку судового розгляду позивачка подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить згідно ч. 3 ст. 122 КАС України справу розглянути без її участі у порядку письмового провадження.

Представник відповідача, начальник управління ПФУ в Перечинському районі, подав до суду заяву, в якій також просить розглянути справу без їх участі - у порядку письмового провадження з урахуванням поданого письмового заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

pan style="tag2:Times New Roman;tag3:12pt;">У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народилася 20 лютого 1933 року, а отже на час закінчення Другої світової війни їй було менше 18 років.

yle="tag2:Times New Roman;tag3:12pt;">Згідно ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV, дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. У відповідності до ст.ст. 6, 7 вказаного Закону дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачка є дитиною війни, а тому має право на пільги, передбачені Законом України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року № 2195- ІV.

Разом з цим, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було зупинено на 2006 рік згідно п. 17 ст. 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20 грудня 2005 року, який набув чинності з 01.01.2006 року. Однак, Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності з 01.04.2006 року, п. 17 ст. 77 було виключено, тобто відновлено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Статтю 110 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік було викладено в новій редакції, відповідно до якої пільги дітям війни, що передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджуються в 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Отже, з моменту набрання чинності Законом України Про Державний бюджет України на 2006 рік, тобто з 01.04.2006 року право позивачки на отримання підвищення до пенсії було пов'язане з виконанням Закону України Про бюджет України на 2006 рік. Однак, Кабінет Міністрів України у 2006 році, за результатами виконання бюджету України на 2006 рік не визначив відповідний порядок за погодженням з комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Таким чином, у суду немає підстав для задоволення позовних вимог позивачки у частині підвищення до пенсії за 2006 рік.

Також, пунктом 12 статті 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 року № 489-V, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року № 2195-ІV на 2007 рік було зупинено.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення, зокрема, пункту 12 статті 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік, яким було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання.

Згідно ч. 2 та ;ч. 3 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним ;або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що рішення Конституційного Суду ;України зворотної дії в часі не має, а отже відповідач в строк з ;01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року не зобов'язаний був виплачувати позивачці пільги, передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Разом з цим, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року (включно) позивачка мала правові підстави для нарахування підвищеної пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, а тому в цій частині позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.

size:12pt;">Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, пункту 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік, а оскільки дане рішення зворотної дії в часі не має, тому за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє, а решту позову вважає обгрунтованою.

Доводи представника відповідача щодо відсутності законодавчого регламентування механізму нарахування вищевказаного підвищення до пенсії суд не бере до уваги, оскільки це не може бути підставою для невиконання державою взятих на себе зобов'язань, згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Як зазначено в рішенні Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v.Home office (Case 41/74), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з принципом відповідальності держави.

Вирішуючи питання про те, яку норму закону, що визначає розмір мінімальної пенсії за віком слід застосувати для визначення підвищення до пенсії Дітям війни суд виходить з наступного.

Так, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, який встановлено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, ч. 3 ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Разом з цим, ч. 2 ст. 5 Закону ;України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Отже, з урахуванням того, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, що визначає розмір мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що саме цю норму слід застосувати для визначення підвищення до пенсії Дітям війни.

Посилання відповідача на те, що позивачкою пропущено річний строк, передбачений ст. 99 КАС України для звернення до суду, суд не бере ;до уваги виходячи з такого. "tag2:Times New Roman;tag3:12pt;">

Так, ч. 1 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч.2 цієї ж норми закону передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У Рішенні в Справі "Кечко проти України" (Заява N 63134/00) від 8 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (рішення у справі Broniowski v.Poland , N 31443/96, пар. 98).

У преамбулі Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІУ "Про соціальний захист дітей війни" зазначено, що цей Закон визначає основи соціального захисту цієї категорії громадян та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що державна соціальна гарантія - встановлений цим Законом мінімальний розмір державної соціальної допомоги, а також пільги з метою надання соціальної підтримки дітям війни. Згідно ст. 6 цього Закону держава взяла на себе зобов'язання підвищити дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державну соціальну допомогу, що виплачується замість пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як зазначено в п. 3.2. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, № 6-рп/2007, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою Конституційного права на соціальний захист, а тому відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однакою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Отже, громадянин у відповідності до чинного законодавства очікує на отримання від держави гарантованого матеріального забезпечення, складовою якого є встановлене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії, тобто має законні сподівання на отримання майна.

an;tag3:12pt;">Таким чином, оскільки позивачка має право на матеріальний інтерес, невиплата передбаченого Законом підвищення пенсії становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка передбачає, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених Законом, або загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, згідно ч. 2 ст. 87 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05листопада 1991 року суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження строком. Частиною 2 статті 46 Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без ;обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи те, що законом не передбачено подання заяви пенсіонером або іншої форми його волевиявлення для отримання підвищення до пенсії, тому обов'язок виплати покладається на органи Пенсійного фонду України.

Разом з цим, суд беручи до уваги те, що порушення права позивачки тривало з 09 липня по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, та те, що вік позивачки є похилим, така відноситься до вразливих верств населення, які обмежені у засобах користування офіційними урядовими виданнями засобів масової інформації, що перешкоджає своєчасній правовій її обізнаності, з огляду на обмежені фінансові можливості доступу до правової допомоги, приходить до висновку, що позивачкою не пропущено строк звернення до суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Управління Пенсійного фонду в Перечинському районі слід стягнути на користь позивачки недоплачену їй, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за періоди з 09 липня 2007 року (з дня ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України) до 31 грудня 2007 року (до кінця бюджетного періоду) та з 22 травня 2008 року (з дня ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України) по 31 грудня 2008 року (кінець бюджетного періоду) з підвищенням пенсії на 30 відсотків з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вираховуючи суму допомоги, яка підлягає стягненню, суд виходить з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і становить згідно Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік з липня 2007 року 406 грн., ;з 1 жовтня 2007 року 411 грн. Згідно з Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з 1 квітня 2008 року 481 грн., з 1 липня 2008 року 482 грн., з 1 жовтня 2008 року 498 грн. Від загальної суми нарахованої за періоди з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року 30 відсотків складають 1768 грн. 13 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України судові витрати присуджуються позивачу відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ч. 2 ст. 152 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, ст. ст. 1, 6, 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року, ст. 58, п. 12 ст. 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 року, п. 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року, ст.ст. 11. 17, 71. 94, 122, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі протиправною.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі на користь ОСОБА_1 1768 (одну тисячу сімсот шістдесят вісім) гривень 13 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 (однієї) грн. 70 коп.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

На постанову суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається в строк до 10 днів.

Головуючий: Чепурнов В.О.