Справа № 820/7447/15
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р.Справа № 820/7447/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О,

в присутності:

представника позивача Юрасової Н.С..

представника відповідача Мосійчука Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2015р. по справі № 820/7447/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКЕРСЬКА КОМПАНІЯ-СТОК МАРКЕТС КОМПАНІ"

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ТОВ «БРОКЕРСЬКА КОМПАНІЯ- СТОК МАРКЕТС КОМПАНІ», звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень рішень від 08.07.2014 року №, № , № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 4, 6 Закону України «Про обіг векселів в Україні», ст. 1088 Цивільного кодексу України, п.44.3 ст. 44, п.85.4 ст. 85, п. 121.1 ст. 121, п.п. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, п. 153.8 ст. 153, п.п. 212.1.9 п.212.1 ст. 212, п.п. 213.1.7 п. 213.1 ст. 213, п.214.8 ст. 214, п. 216.7 ст. 216, п.219.1 ст. 219 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав до Харківського апеляційного адміністративного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає вимоги відповідача безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що прийнята відповідно до норм діючого законодавства.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання 13.09.2016 року, замінено на підставі ст. 55 КАС України відповідача Державну податкову інспекцію у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на Київську об'єднану державну податкову інспекцію м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень від 29.05.2014 р. № 1018, 1019, 1027 та наказу №767 виданих ДПІ у Московському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області виданих заступнику начальника відділу перевірок платників податків управління/ податкового аудиту Мельник О.А., головному державному ревізору-інспектору відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Безверхій І.В. головному державному податковому ревізору-інспектору відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних га юридичних осіб, згідно із ст.20, п.78.1.7 ст.78 Податкового Кодексу України проведена позапланова: виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКЕРСЬКА КОМПАНІЯ - СТОК МАРКЕТС КОМПАНІ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 р. по 04.06.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 р. по 04.06.2014 р..

За результатами перевірки складено акт від 20.06.2014 року №2156/20-34-22-01-05/33606534, в якому зафіксовано порушення позивачем, зокрема, ст. ст. 44, 85 Податкового кодексу України; п.153.8 ПКУ, а саме заниження податку на прибуток по операціям з цінними паперами за 2013 рік на суму 60000грн. та п.п.213.1.7. п.213.1 ст.213, п.214.8 ст.214, п.219.1 та п.219.2 ст.219 ПКУ не здійснення нарахування акцизного податку у загальній сумі 9000грн. за 2013 рік; заниження задекларованих ТОВ «БК-СМК» показників у рядку 01.6 Декларацій «інші доходи» на загальну суму 127 998 000грн. за 2012 рік (податок на прибуток на загальну суму 26 879 622грн.), чим порушено п.п. 135.5.4. п. 135.5 ст.135 ПК України.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ були винесені податкові повідомлення-рішення від 08.07.2014року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з операцій з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами на суму 9000,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 2250,00 грн., № , яким позивачу донараховано податок на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за винятком страхових організацій на суму 26939622,00 грн. та застосовано штрафну ( фінансову) санкцію у розмірі 6734905,50 грн., № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. за ненадання документального підтвердження пояснень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, прийнято рішення за відсутності передбачених законом підстав та при невірному застосування норм законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для винесення вказаних податкових повідомлень - рішень послугувало твердження ДПІ про те, що ТОВ «БК-СМК» у рядку 510 «Векселі видані» форми 2 «Балансу» станом на 01.01.2011 відображена сума 127998 200 грн., що підтверджуються актом попередньої перевірки та даними бухгалтерського рахунку 62 «Короткострокові векселі видані». У щорічній статистичній формі «Баланс» за 2012 рік ТОВ «БК-СМК» відображено зменшення даних по рядку 510 «Векселі видані» на суму 127 998 200 грн. Однак, відповідно до наданих до перевірки документів, а саме: банківських виписок та касових книг встановлено відсутність отриманих коштів або їх перерахування за видані векселі. Інші первинні документи, що підтверджують погашення векселів в інший ніж грошовий спосіб до перевірки не надано. Також, згідно з даними оборотно-сальдових відомостей по рахункам 62 «Короткострокові векселі видані в національній валюті» та відповідно до рахунку 378 «Розрахунки з дебіторами за договорами поручения» встановлено, що станом на 01.04.2011 у ТОВ «БК-СМК» рахується дебіторська заборгованість по рахунку 378 «Розрахунки з дебіторами за договорами поручения», яка була утворена у 31.05.2009 та підтверджена результатами попередньої перевірки (акт від 23.06.2011 № 1968/22- 014/33606534), тобто строк позовної давності закінчився, у зв'язку з чим ТОВ «БК-СМК» на порушення п.135.2, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України ТОВ «БК-СМК» занижено доходи за 2012 рік на загальну суму 127 998 200 грн. та податок на прибуток на суму 26 879 622 грн.

Крім цього, ТОВ «БК «СМК» по додатку ЦП декларації з податку на прибуток за 2013 рік відображена реалізація векселів та загальну суму 500 000 грн. та витрати на їх придбання на загальну суму 600 000 грн. Однак, згідно з даними балансу (фінансовий облік) за 2013 рік станом на 01.01.2013 (строка 1120- «векселі одержані») відображено у сумі 600000 грн., станом на 31.12.2013 по цій строчці - 0,0 грн. Таким чином, ТОВ «БК-СМК» - проведена реалізація векселів на суму 600 000 грн. Витрати на придбання векселів ТОВ «БК-СМК» не підтверджені первинними документами. ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області на адресу підприємства надано запит від 13.06.2014 № 4286/10/20-34-22-01-16-2 щодо надання пояснень та документального підтвердження відображення вказаних сум по додатку ЦП декларації з податку на прибуток за 2013 рік. Однак, ТОВ «БК-СМК» листом від 13.06.2014 року №24-БК (вхідний ДПІ №5417/10 від 16.06.2014) надані картки рахунків 341 та 3782, що не є підтвердженням факту проведення операцій та не підтверджуються даними попередньої перевірки, інші документи до пояснень не надані. Таким чином, на порушення п.135.2 ст.135, п.153.8 ст.153, п.151.4 ст.154 Податкового кодексу України ТОВ «БК-СМК» занижено дохід від продажу цінних паперів занижено на 600 000 грн. в результаті чого податок на прибуток за 2013 рік по операціям з цінними паперами занижено на 60 000 грн.

Таким чином, на думку податкового органу ТОВ «БК-СМК» занижено податок на прибуток за 2012 - 2013 роки на загальну суму 26 939 622 грн.

Також перевіркою встановлено, що відповідно до рядка 1120 «Векселі одержані» Балансу (Звіту про фінансовий стан) станом на 01.01.2013 у ТОВ «БК-СМК» обліковуються векселі на суму 600 000,0 грн. Станом на 31.12.2013 значення рядка 1120 «Векселі одержані» складає 0,0 грн. Таким чином, ТОВ «БК-СМК» проведена реалізація векселів поза біржовими торгами. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «БК-СМК» в порушення пп.213.1.7 п.213.1 ст.213, п.214.8 ст.214, п.219.1, п.219.2 ст.219 Податкового кодексу України занижено особливий податок на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами на загальну суму 9 000,0 грн.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як насідок правомірність визначення позивачу сум грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення № від 08.07.2014р.

Відповідно до вказаного повідомлення-рішення до ТОВ «БК-СМК» було застосовано штрафну санкцію у розмірі 510,00грн., передбачену п.121.1. ст.121 Податкового кодексу України, за порушення п.85.4 ст.85 Податкового кодексу України, а саме за ненадання документального підтвердження пояснень наданих в листі ТОВ «БК- СМК» за вих.№24-БК від 13.06.2014р., які були отримані ДПІ, як встановлено судом, 13.06.2014р. , про що свідчить відмітка на екземплярі підприємства.

Згідно з пп. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України під час проведення перевірок податкові органи мають право вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

У відповідності до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 ст.85 Податкового кодексу України передбачено, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 85.8 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Колегія суддів зазначає, що отримання належним чином засвідчених копій первинних документів є правом контролюючого органу, яке може були реалізоване на підставі їх запиту під час проведення перевірки, а тому, відповідач не позбавлений права звернення до такого платника податків з вимогою про надання таких документів.

Матеріалами справи підтверджено, що в запиті за вих.№4286/1 0/20-34-22-01-16-2 від 13.06.2014р. перевіряючими було зазначено, що копії документів вимагаються у зв'язку із встановленням можливих порушень законодавства, що протирічить вищевказаній нормі Податкового кодексу України.

Відповідно п.85.6.ст.85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому впиняється відповідний запис.

З матеріалів справи встановлено, що жодних актів про відмову у наданні позивачем певних документів податковим органом не складалося, докази про відмову у наданні будь-яких документів позивачем відсутні. В акті перевірки №2156/20-34-22-01-05/33606534 від 20.06.2014 року відсутній конкретний перелік документів, які на думку податківців не надані в ході перевірки, як цього вимагає п.п.5.2 наказу ДПА України №984 від 22.12.2010р., яким затверджено порядок оформлення результатів документальних перевірок.

Також судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що всі витребувані документи, які підтверджують правильність відображення даних, задекларованих у додатку ЦП до декларації з податку на прибуток за 2013 рік надані позивачем в ході перевірки в повному обсязі, про що свідчить додаток №4 до акту перевірки, де наведено узагальнений перелік документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ «БК-СМК».

Отже, в даному випадку позивачем були виконанні приписи чинного законодавства, щодо надання податковому органу необхідної первинної документації, що свідчить про відсутність підстав для накладення на нього штрафних санкцій, передбачених ст.121 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення № від 08.07.2014 року.

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення № від 08.07.2014р. про заниження задекларованих ТОЛ «БК-СМК» показників у рядку 01.6 Декларацій «інші доходи» на загальну суму 127 998 000 грн. за 2012 рік (податок на прибуток на загальну суму 26 879 622 грн.), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності

Згідно з п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.135.5.4 п.135.5 ст..135 Податкового кодексу України вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Як встановлено матеріалами справи та не спростовано доводами апеляційної скарги, 28 вересня 2012 року в рахунок погашення дебіторської заборгованості, ОСОБА_8 згідно Акту прийому - передачі передав ТОВ «БК-СМК» 30 простих векселів на загальну суму 127 998 200 грн. (емітент - ТОВ «БК-СМК»).

Зазначена операція проведена у регістрах бухгалтерського обліку: Дт 341 «Векселі одержані» Кт 3782 «Розрахунки по цінним паперам».

Відповідно до статті 219 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється збігом боржника та кредитора в одній особі. Такий збіг відбувається, якщо платник за векселем на основі безперервного ряду індосаментів стає його держателем.

Право платника за векселем стати векселедержателем виданих їм векселів передбачене ч. 3 ст. 11 Уніфікованого вексельного закону.

Відповідно до статті 86 Цивільного кодексу та статті 13 Закону України «Про власність» вексель є одним з видів майна і, отже, може бути предметом договірних відносин.

Таким чином, зобов'язаний за векселем (ТОВ «БК-СМК»), став власником емітованих ним векселів, тобто став кредитором та боржником, відносно вексельного зобов'язання.

Коли держателем векселя є відповідальна за його погашення особа, вексельне зобов'язання в силу наведеної вище норми Цивільного кодексу України є припиненим.

Встановлено, що таке припинення вексельної заборгованості було відображено у регістрах обліку: Дтб21 «Векселі видані» Кт 341 «Векселі одержані».

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів податкового органу стосовно «безнадійної кредиторської заборгованості» у сумі 127 998 200 грн.

Суд також вказує, що правомірність задекларованих підприємством податкових даних є підтвердженою як регістрами бухгалтерського обліку, так і первинними документами, що були надані до матеріалів справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення № від 08.07.2014 року.

Щодо встановленого податковим органом порушення позивачем пп.213.1.7. п.213.1 ст.213, п.214.8 ст.214, п.219.1 та п.219.2 ст.219 Податкового кодексу України та винесення податкового повідомлення-рішення № від 08.07.2014р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп.213.1.7 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування особливого податку є операції з продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів, де відбувається перехід права власності на цінні папери, та операції з деривативами, крім операцій, що здійснюються на міжбанківському ринку деривативів.

Пунктом 214.8 статті 214 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами є договірна вартість цінних паперів або деривативів, визначена у первинних бухгалтерських документах за будь-якою операцією з продажу, обміну або інших способів їх відчуження.

Відповідно до пп. 215 '.1.4. п.215 '.1 ст.215 1 Податкового кодексу України податок за операціями з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами справляється у розмірі 1,5 відсотка від суми операції з продажу цінних паперів поза фондовою біржею, що не перебувають у біржовому реєстрі.

Згідно зі ст.219 Податкового кодексу України обчислення сум податку здійснюється шляхом множення ставки податку на базу оподаткування згідно з пунктом 214.8 статті 214 цього Кодексу. Суми податку перераховуються до бюджету податковим агентом протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за податковий період, що дорівнює кварталу. Податковим агентом за біржовими та позабіржовими операціями, визначеними в підпункті 213.1.7 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, є відповідний торгівець цінними паперами (ліцензіат), включаючи банк, який здійснює такі операції на підставі договору та зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати акцизний податок до бюджету від імені та за рахунок особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 6 Закону України «Про обіг векселів в Україні» визначено, що платіж за векселем на території України здійснюється тільки в безготівковій формі.

Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» визначено, що безготівкові розрахунки перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до ст.1088 Цивільного кодексу України при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Встановлені обставини справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги свідчать про те, що в акті попередньої перевірки №1968/22-014/33606534 від 23.06.2011р. у додатку 2 наведено інформацію щодо оплати грошовими коштами у 2010 році ВАТ «ОЛЬГА» векселів 5210 та 5211) на суму 500 000,0грн., пред'явлених за Актом №Т-01 від 12.03.07 р. Там же відсутня інформація щодо передачі цих погашених векселів.

Зазначене підтверджує посилання підприємства, що надані у поясненнях перевіряючим в листі за вих.№24-БК від 13.06.2014р., щодо наявності зазначених векселів у залишках по рахунку 341 «Векселі отримані» на кінець 2012 року та відображення у декларації з податку па прибуток доходу у сумі 500000,0 грн. після проведення операції з їх передачі векселедавцю (ВАТ «Ольга»), оскільки податкова звітність теж базується на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, всі документальні свідчення (щодо витрат на придбання цих векселів, період одержання, суми, отриманої від векселедавця ВАТ «Ольга») були належним чином перевірені попередньою перевіркою, та не заперечується перевіряючими в Акті.

Крім того, відповідно до п.п. 213.2.4 Податкового кодексу України не підлягають оподаткуванню операції за участю векселедавця, заставодавця та іншої особи, що видала або урахувала ордерний або борговий цінний папір з видачі, урахування та погашення цінних паперів.

Оскільки, як наведено вище, підприємством у 2013 році задекларовані доходи (500 тис. грн.) та витрати (600 тис. грн.) по простих векселях, які передані векселедавцю після повної сплати договірних вимог, викуплені емітентом, такі операції не є об'єктами оподаткування акцизним податком.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, наведена операція не підлягає оподаткуванню особливим податком, а тому винесення податкового повідомлення-рішення № від 08.07.2014р. є неправомірним.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

З огляду на зазначені обставини справи та вимоги діючого податкового законодавства України, колегія суддів підтверджує висновки суду першої інстанції про наявність достатніх підстав та належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року по справі № 820/7447/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2015р. по справі № 820/7447/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.
Повний текст ухвали виготовлений 07.11.2016 р.