Справа № 817/609/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"09" листопада 2016 р. Справа № 817/609/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області , Острозький районний суд Рівненської області про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що Указом Президента України від 22 червня 2009 року №465/2009 ОСОБА_3 призначено на посаду судді Острозького районного суду Рівненської області строком на п'ять років (а.с.8-9). В подальшому за наказом голови Острозького районного суду Рівненської області від 07 серпня 2009 року №29/к його зараховано у штат Острозького районного суду Рівненської області в межах п'ятирічного строку з 10.08.2009 з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с.10). Але 22.06.2014 закінчився 5-річний термін його повноважень, як судді Острозького районного суду Рівненської області.

Наказом голови Острозького районного суду Рівненської області від 18.08.2014 №43-К ОСОБА_3 з 10.08.2014 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, оскільки стаж його роботи становить більше 5 років (а.с.19).

Суд першої інстанції встановив, що наказами голови Острозького районного суду Рівненської області від 16.04.2015 №12-К та від 10.06.2015 №16-К, з урахуванням внесених змін, ОСОБА_3 скасовано з 30.03.2015 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, встановлену наказом голови суду від 18.08.2014 №43-К (а.с.40-41).

За поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14.05.2015 (а.с.11-12) до Верховної Ради України було внесено рекомендацію про обрання позивача на посаду судді безстроково, яке було розглянуто на засіданні Комітету з питань правової політики та правосуддя Верховної Ради України згідно з протоколом засідання від 13.05.2015 №18, відповідно до якого ухвалено внести на розгляд Верховної Ради України питання про обрання ОСОБА_3 на посаду судді Острозького районного суду Рівненської області безстроково (а.с.13-18).

При розгляді справи з'ясовано, що станом на момент розгляду справи у суді питання обрання ОСОБА_3 на посаду судді безстроково залишається не вирішеним.

За копією розрахункових листів за 2015 рік суддівська винагорода ОСОБА_3 за січень-березень 2015 року нарахована не з розрахунку посадового окладу судді у 10 мінімальних заробітних плат, а у меншому розмірі, доплата за вислугу років судді за період січень-березень 2015 року нарахована, проте залишилась не виплаченою через проведення перерахувань, а починаючи з квітня 2015 року доплата за вислугу років взагалі не нарахована (а.с.39).

Не погодившись з цим, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо обмеження його прав на отримання суддівської винагороди за посадовим окладом у 10 мінімальних заробітних плат з 01.01.2015 по 30.03.2015 та доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу, як судді, що має стаж роботи понад 5 років, яку він отримував до набуття чинності Законом України від 12.02.2015 №192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по нарахуванню та виплаті ОСОБА_3 посадового окладу у розмірі 7 мінімальних заробітних плат за період січень, лютий, березень, вересень 2015 року здійснені правомірно у відповідності до положень законодавства, чинного на момент проведення нарахування спірного розміру посадового окладу позивача, що був обмежений 7 розмірами заробітної плати, оскільки в Острозькому районному суді Рівненської області скорочення чисельності працівників не проводилось. Позивач не має права нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років, оскільки відповідно до ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, у відповідності до частини першої статті 126 Конституції України Конституція й закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій, серед іншого, віднесено обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Здійснення державою фінансування судів має відбуватися тільки через Державний бюджет України шляхом окремого визначення в ньому видатків на утримання судів (частина перша статті 130 Конституції України).

Конституційний Суд України в Рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 установив, що особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності й спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя. Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, зокрема Законом України "Про статус суддів", що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом (абзац дев'ятий пункту 7, абзац п'ятий пункту 8 мотивувальної частини Рішення).

У Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив: "Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів, є елементами статусу судді (статті 42 - 45 Закону України "Про статус суддів"). Збереження існуючого статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді" (абзац другий підпункту 7.1, абзац другий підпункту 7.2 мотивувальної частини Рішення).

Таким чином, Конституційний Суд України в наведених рішеннях сформував правову позицію, відповідно до якої гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Відповідно до статті 129 "Суддівська винагорода" Закону № 2453-VI у редакції, яка діяла до 1 січня 2015 року, посадовий оклад судді місцевого суду встановлювався в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджувався поетапно:

з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2013 року -10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат (абзац виключено на підставі Закону України від 19 грудня 2013 року № 716-VII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів");

з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Законом України від 28 грудня 2014 року 76-VIII "Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" щодо розміру посадового окладу судді до спеціального закону. Цими змінами встановлено максимальний розмір посадового окладу судді місцевого суду на рівні 10 мінімальних заробітних плат замість 12. Водночас згідно із цим Законом залишилося чинним положення щодо розміру посадового окладу судді з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат (принцип поетапного підвищення).

Законом № 76-VIII з метою стабілізації фінансового стану держави та вдосконалення окремих положень соціальної політики обмежено розмір заробітної плати, пенсійного, соціального та іншого грошового забезпечення певним категоріям осіб, у тому числі суддям. Серед іншого, цим Законом було внесено зміни до чинної на той час статті 129 Закону N 2453-VI, а саме: 1) у частині першій виключено слова "та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами"; 2) в абзаці першому частини третьої цифри "15" замінено цифрами "10".

Крім того, пунктом 10 Прикінцевих положень Закону N 76-VIII було додатково обмежено максимальний розмір суддівської винагороди 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, оплата часу щорічної відпустки не враховується в зазначеному максимальному розмірі).

Судом першої інстанції з'ясовано, що в Острозькому районному суді Рівненської області скорочення чисельності працівників не проводилося, суддям Острозького районного суду, в тому числі і позивачу, з 01.01.2015 до 01.04.2015 виплата суддівської винагороди здійснювалась у розмірі 7 мінімальних заробітних плат.

Пункт 10 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII втратив чинність з 01.04.2015 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Суд вірно зазначив, що оскільки вказані вище норми не визнані неконституційними, також, відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України, то дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу посадового окладу у розмірі 7 мінімальних заробітних плат за період 01.01.2015 по 30.03.2015 здійснені правомірно у відповідності до положень законодавства, чинного на момент проведення відповідних нарахувань.

Також, Верховний Суд України у конституційному поданні від 28.12.2015 № 20-4413/0/8-15 щодо відповідності (конституційності) частин третьої та десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (Голос України, 26.02.2015 № 54) частині першій статті 8, частині першій статті 126 Конституції України зазначив таке: "...викладене вказувало на тимчасовий характер обмеження розміру суддівської винагороди виходячи з окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат та максимального розміру суддівської винагороди 7 - 10 мінімальних заробітних плат. У зв'язку із зазначеним Верховний Суд України не звертався з відповідним поданням щодо конституційності положень Закону N 76-VIII, зважаючи на їх тимчасову дію...".

Відтак, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу посадового окладу у розмірі 7 мінімальних заробітних плат за період 01.01.2015 по 30.03.2015 здійснені правомірно у відповідності до положень законодавства, чинного на момент проведення нарахування спірного розміру посадового окладу позивача, що був обмежений 7 розмірами заробітної плати. Отже позовні вимоги у цій частині суд вірно визнав безпідставними.

Стосовно виплати суддівської винагороди позивачу у вересні 2015 року, суд першої інстанції вірно зазначив про помилковість доводів позивача, що вона була здійснена у розмірі, меншому, ніж 10 мінімальних заробітних плат.

Так, відповідно до наказу Острозького районного суду Рівненської області від 30.07.2015 №31-КВ позивачу відповідно до його заяви була надана частина основної щорічної відпустки тривалістю 32 календарних дні з 03.08.2015 по 04.09.2015 включно (а.с.42).

Як пояснила суду представник відповідача, з урахуванням того, що нарахування та виплата відпускних, в тому числі і за 4 календарних дні вересня 2015 року, була здійснена у серпні 2015 року, то суддівська винагорода у вересні 2015 року була менша на суму за 4 календарних дні, що були оплачені у серпні 2015 року. Таким чином, розрахунок суддівської винагороди позивача у вересні 2015 року здійснювався з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, яка станом на 01.09.2015 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становила 1378 грн., що підтверджується розрахунковим листом за вересень 2015 року. Відтак твердження позивача про виплату суддівської винагороди у меншому, ніж це визначено Законом, розмірі, свого підтвердження не знайшли.

Щодо нарахування та виплати щомісячної доплати за вислугу років, то суд правильно зазначив, що 28.03.2015 набув чинності Закон України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції.

Згідно з абз.1 ч.5 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

У відповідності до ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Попередня редакція Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» не містила норми щодо обмеження суддів, які не здійснюють правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), на отримання доплат до посадового окладу. Тому суд першої нстанції правильно зазначив, що прикінцеві та перехідні положення Закону №192-VIII не містять положення стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом, та не здійснюють правосуддя права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

Статтею 8 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтею 147 Конституції України, єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

На даний час положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», щодо визначення суддівської винагороди, у тому числі, доплати за вислугу років, як складової частини суддівської винагороди, умов виплати такої доплати не визнані неконституційними, також, відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

Враховуючи, що суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, щомісячна доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, розмір та підстави виплати якої визначаються відповідно до стажу роботи на посади судді, а також здійснення ним правосуддя, а позивач з 22 червня 2014 року не здійснює правосуддя, а тому відповідачем правомірно невиплачено позивачу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу з 30.03.2015 року.

Щодо невиплати позивачу доплати за вислугу років в період з 01.01.2015 по 30.03.2015, то згідно з розрахунковими листами за 2015 рік про нарахування та виплату заробітної плати позивача за січень-березень 2015 року вбачається, що позивачу були нараховані відповідні суми в якості доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу. Однак, з врахуванням обмежень, встановлених абз.1 п.10 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-УІІІ виплата суддівської винагороди з 01.01.2015 до 29.03.2015 обмежувалася 7 розмірами мінімальної заробітної плати, про що вже зазначалось вище. Відтак, виплата позивачу суддівської винагороди за період 01.01.2015-30.03.2015 в обмеженому 7-ма розмірами мінімальних заробітних плат є правомірною.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

При вирішення даної справи, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (параграф 23) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутні підстави для виплати ОСОБА_3 суддівської винагороди з урахуванням, зокрема, посадового окладу у 10 мінімальних заробітних плат за період 01.01.2015-01.04.2015 та за вересень 2015 року, а також щомісячної доплати за вислугу років з 30.03.2015 відповідно до ч.10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідно, у суду відсутні законні підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу посадовий оклад у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за січень-березень 2015 року, а також щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу починаючи з 30.03.2015 року.

При розгляді справи судом належним чином встановлено обставини справи, досліджено представлені докази, надано їм відповідну правову оцінку та зроблено обгрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" липня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області вул.Замкова, 22 а,м.Рівне,33028

4-третій особі: Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області - вул.С.Петлюри,13,м.Рівне,33028,

Острозький районний суд Рівненської області - вул.Мануїльського,82,м.Острог,Острозький район, Рівненська область,35800,