Справа № 810/2765/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року 810/2765/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: Лісовицька сільська рада Таращанського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: Лісовицька сільська рада Таращанського району Київської області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області по відмові ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, що розташована на землях Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області (поза межами населеного пункту);

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, що розташована на землях Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області (поза межами населеного пункту) та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Київській області у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є протиправною, оскільки відповідачу було подано необхідні документи для вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому позивач стверджує, що відповідач у своїх листах послався на підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, які не зазначені в ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідач будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 29.09.2016, зявився позивач та третя особа та до початку розгляду справи звернулись до суду з письмовими клопотанням про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Крім того, третя особа у письмовій заяві зазначила, що проти адміністративного позову не заперечує та підтримує його в повному обсязі.

Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечив, із клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд справи не пізніш як за три дні до судового засідання, як визначено ч. 3 ст. 35 КАС України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для підготовки та надання до суду доказів по справі.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області від 23.02.2001 №109-23-ХХІІІ виділено ОСОБА_1 земельну ділянку в розмірі 2 га для ведення фермерського господарства в с. Лісовичі на Швайчисі із земель запасу сільської ради.

Відповідно до висновку Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області у 2001 році погоджено проект відведення земельної ділянки в постійне користування ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 2,0 га за рахунок земель запасу Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.

В травні 2013 року позивач звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративних межах Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.

Листом від 05.06.2013 №07-03/9761 Головне управління Держземагентства у Київській області відмовило позивачу в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що до клопотання не додано завірену належним чином копію викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали із зазначенням місця розташування земельної ділянки.

В липні 2013 року позивач звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із клопотанням щодо додавання викопіювання з плану землекористування до раніше поданих документів.

За результатами розгляду вказаного клопотання Головне управління Держземагентства у Київській області листом від 07.08.2013 №08-03/2581 повідомило позивача про те, що при повторному зверненні про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається нове клопотання, до якого додається повний пакет документів згідно статті 118 Земельного кодексу України.

В квітні 2014 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8000 га, яка розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.

Листом від 28.04.2014 №31-10-0.31-297/0/17-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області відмовило позивачу в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що відповідно до наданої інформації управлінням Держземагентстсва у Таращанському районі Київської області бажана до відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб.

В квітні 2015 року позивач втретє звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаного клопотання Головне управління Держземагентства у Київській області листом від 26.05.2015 №31-10-0.3-60/32/0/17-15-сг відмовило позивачу в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що до клопотання не додано графічний матеріал, який дає можливості ідентифікувати місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки.

В серпні 2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було вчетверте розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення позивачу вказаної земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаного клопотання відповідач листом від 01.08.2015 №31-10-0.3-2397/0/38-15-сг відмовив позивачу в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що додані до клопотання графічні матеріали не дають можливості ідентифікувати місце розташування земельної ділянки на місцевості.

В лютому 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8000 га, яка розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.

До вказаного клопотання позивачем було додано наступні документи: копію довіреності; копію паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_1; довідку Лісовицької сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки в розмірі 1,8 га від 21.04.2015; довідку Лісовицької сільської ради про місце розташування земельної ділянки від 19.02.2016; викопіювання з кадастрової карти (плану) від 30.06.2015; копію картки, на якій зображена земельна ділянка, яка відводиться у власність ОСОБА_1, викопіювання з Національної кадастрової карти України Лісовицької сільради Таращанського району Київської області; викопіювання з Публічної кадастрової карти України Лісовицької сільради Таращанського району Київської області; найближчий кадастровий номер :04:007:0009.

Перелік вказаних документів вказаний у додатках до клопотання.

Листом від 24.03.2016 №С-4890/0-4025/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Київській області відмовило позивачу в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що додані до клопотання графічні матеріали містять суперечливі відомості в частині позначення місця розташування земельної ділянки.

В червні 2016 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

До вказаного клопотання позивачем було додано наступні документи: копію довіреності; копію паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_1; довідку Лісовицької сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки в розмірі 1,8 га від 21.04.2015; довідку Лісовицької сільської ради про місце розташування земельної ділянки від 19.02.2016; викопіювання з кадастрової карти (плану) від 30.06.2015; копію картки, на якій зображена земельна ділянка, яка відводиться у власність ОСОБА_1, викопіювання з Національної кадастрової карти України Лісовицької сільради Таращанського району Київської області; викопіювання з Публічної кадастрової карти України Лісовицької сільради Таращанського району Київської області; найближчий кадастровий номер :04:007:0009; копію картки особистого прийому громадян керівництвом ГУ.

Перелік вказаних документів вказаний у додатках до клопотання.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області листом від 15.07.2016 №С-20852/0-11046/6-16 відмовило позивачу в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що відповідно до наданої інформації відділом Держгеокадастру у Таращанському районі Київської області бажана до відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб.

Позивач вважає такі відмови Головного управління Держгеокадастру у Київській області протиправними, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Пунктом "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства належать до земель сільськогосподарського призначення. При цьому, можливість передання такої земельної ділянки у власність громадян прямо передбачена приписами статті 22 Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На думку суду, у розумінні частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами позначається заявником або уповноваженою особою заявника на фрагментах планово-картографічних матеріалів, оскільки, саме особа, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, повинна зазначити бажане місце розташування земельної ділянки для надання можливості органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування встановити, до яких земель відноситься бажана земельна ділянка та до чиїх повноважень належить розпорядження цією земельною ділянкою.

Отже, частина шоста статті 118 Земельного кодексу України надає право особі, зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, визначати бажане місце розташування земельної ділянки на відповідних графічних матеріалах, а у клопотанні зазначити цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

У силу положень пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Суд встановив, що позивач є громадянином України, який звернувся до відповідача із клопотаннями, зокрема, від 24.02.2016 та від 23.06.2016 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і подальшої безоплатної передачі її у власність із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області орієнтовною площею 1,8000 га, тобто у межах граничних норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.

Разом із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач додав визначений законом пакет документів: копію довіреності; копію паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_1; довідку Лісовицької сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки в розмірі 1,8 га від 21.04.2015; довідку Лісовицької сільської ради про місце розташування земельної ділянки від 19.02.2016; викопіювання з кадастрової карти (плану) від 30.06.2015; копію картки, на якій зображена земельна ділянка, яка відводиться у власність ОСОБА_1, викопіювання з Національної кадастрової карти України Лісовицької сільради Таращанського району Київської області; викопіювання з Публічної кадастрової карти України Лісовицької сільради Таращанського району Київської області; найближчий кадастровий номер :04:007:0009.

Зокрема, графічний матеріал, наданий позивачем, є витягом з публічної кадастрової інформації у збільшеному та зменшеному масштабах, який дозволяє визначити бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно з положеннями статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на землях сільської, селищної, міської ради, але поза межами населеного пункту, у власність або у користування громадян, належить до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

На підставі пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 7 зазначеного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №24, Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане.

Отже, з аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України "Про землеустрій" вбачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті - можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.

У даному випадку суб'єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності щодо бажаної до відведення земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, на яке покладено обов'язок у місячний строк розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї матеріали та за наслідками такого розгляду прийняти відповідне рішення.

Відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту листів від 24.03.2016 №С-4890/0-4025/6-16 та від 15.07.2016 №С-20852/0-11046/6-16, Головне управління Держгеокадастру у Київській області прийшло до висновку про відсутність підстав для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки, додані до клопотання графічні матеріали містять суперечливі відомості в частині позначення місця розташування земельної ділянки та відповідно до наданої інформації відділом Держгеокадастру у Таращанському районі Київської області бажана до відведення земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб.

Також, відповідач рекомендував, що для прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки варто звернутися повторно та при цьому привести графічні матеріали до єдиного читання.

У даному випадку, суд критично оцінює підстави, які покладені в основу прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області рішення, викладеного у листі від 24.03.2016 №С-4890/0-4025/6-16 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, у звязку з наступним.

Вищевказаним рішенням відповідач не спростував, а навпаки підтвердив той факт, що позивачем для надання відповідного дозволу були надані графічні матеріали, натомість зазначив, що у них містяться суперечливі відомості в частині позначення місця розташування земельної ділянки.

Судом досліджено наданий позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою графічний матеріал, а саме, витяг з публічної кадастрової карти та викопіювання з кадастрової карти (плану), та встановлено, що місцем розташування земельної ділянки є адміністративні межі Лісовицької сільради Таращанського району Київської області. Крім цього, у підтвердження місця розташування земельної ділянки, яку бажав отримати позивач, останнім було також відмежовано спірну земельну ділянку.

Відтак графічний матеріал, доданий позивачем до клопотання містить позначення на публічній кадастровій карті бажане місце розташування земельної ділянки.

Також, суд критично оцінює підстави, які покладені в основу прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області рішення, викладеного у листі від 15.07.2016 №С-20852/0-11046/6-16 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, у звязку з наступним.

Як було встановлено судом, рішенням Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області від 23.02.2001 №109-23-ХХІІІ виділено ОСОБА_1 земельну ділянку в розмірі 2 га для ведення фермерського господарства в с. Лісовичі на Швайчисі із земель запасу сільської ради.

Відповідно до висновку Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області у 2001 році погоджено проект відведення земельної ділянки в постійне користування ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 2,0 га за рахунок земель запасу Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою було надано відповідачу довідку Лісовицької сільської ради від 21.04.2015 №02-31/231, відповідно до якої Виконавчим комітетом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області погоджено передачу в приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки в розмірі 1,8 га для ведення особистого селянського господарства.

Більш того, згідно інформації Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність, то в ній зазначено, що земельна ділянка в користування (власності) третіх осіб не перебуває.

Таким чином, доводи відповідача, що земельна ділянка перебуває у користуванні (власності) третіх осіб, не підтвердились під час судового розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Отже, виходячи з викладеного та аналізуючи вимоги Земельного кодексу України, а також досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Київській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки є протиправною, оскільки всі необхідні документи для отримання такого дозволу останнім були надані, більш того вони давали можливість у повній мірі встановити всі необхідні обставини для позитивного вирішення поставленого питання.

Крім того, суд наголошує, що частина сьома статті 118 Земельного кодексу України передбачає лише одну підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме - невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та підзаконних нормативно-правових актів.

Тобто, позивачу фактично було відмовлено у задоволенні його заяви не з підстав, визначених вищевказаною частиною статті 118 Земельного кодексу України, а з інших підстав, не передбачених земельним законодавством, що є неприпустимим, оскільки у відповідності до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з викладеного та з урахуванням предмету спору, сукупності досліджених обставин справи та доказів, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з приводу отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд вважає, що позивач мав правомірні очікування на реалізацію свого законного права на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав, жодних інших обставин, які унеможливлюють надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач під час судового розгляду не навів та не довів правомірності рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі 1,8 га.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області по відмові ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, що розташована на землях Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області (поза межами населеного пункту) та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства з урахуванням викладених у даному рішенні висновків.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.