Справа № 2а/0470/13254/12
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Кривенди О.В., Самсіна І.Л., -
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (далі - представник позивача) про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 березня 2016 року, постановленої у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, треті особи: товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Рахмаіл Елліна Костянтинівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 1 березня 2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року скасував та залишив в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2013 року про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, представник позивача подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах одних і тих самих норм процесуального права, а саме: статей 2, 17 КАС, що, на думку заявника, підтверджується рішенням суду касаційної інстанції від 2 серпня 2016 року (справа

№ К/800/34515/15).

Також додано копію постанови Верховного Суду України від 14 червня 2016 року, яка, на думку заявника, підтверджує невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

За правилами пункту 2 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

У рішенні, яке оскаржується, суд касаційної інстанції на підставі аналізу заявлених вимог та положень статті , пункту 4 Прикінцевих положень Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» , пунктів 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» дійшов висновку про те, що приватний нотаріус під час внесення до Державного реєстру іпотек даних щодо обтяжень на підставі договору іпотеки відносно об'єктів нерухомого майна (двох квартир) діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

У наданому для порівняння рішенні від 2 серпня 2016 року спірні відносини не стосувалися порядку державної реєстрації іпотек. У цьому рішенні суд касаційної інстанції, посилаючись на те, що відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Рада-5» є самостійним суб'єктом господарювання і не є суб'єктом владних повноважень, провадження у справі закрив та роз'яснив позивачу його право на звернення з відповідним позовом до місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу.

За правилами пункту 5 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Посилання на постанову Верховного Суду України від 14 червня 2016 року є безпідставними, оскільки вона не містять правового висновку щодо застосування норм матеріального права. В аспекті встановлених фактичних обставин справи Верховний Суд України дійшов висновку про те, що предметом вирішення був не спір про оскарження рішення державного реєстратора, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а правовідносини, які виникли у зв'язку із реалізацією певними суб'єктами права власності на майно, що випливає з договірних відносин.

Такі обставини унеможливлюють прийняття рішення про відкриття провадження у справі і дають підстави вважати заяву необґрунтованою.

З огляду на викладене, керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, треті особи: товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Рахмаіл Елліна Костянтинівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В., про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2016 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

І.Л. Самсін