Справа № 752/14980/16-а
Суддя: Антонова Н. В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/366/16
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

25.10.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування позову зазначила, що є суддею у відставці Апеляційного суду м. Києва, що підтверджується посвідченням № 001636 від 22.12.1997 року. Стаж роботи складає більше 42 років.

У відповідності до стажу роботи, вислуги років, при виході у відставку їй було призначено довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати, у відповідності чинного на той час законодавства.

Також зазначає, що згідно довідок Апеляційного суду м. Києва № 95/04 та № 96/04 від 05.07.2016 року, заробітна плата працюючого судді цього суду була підвищена з 01.09.2015 року і з 01.05.2016 року, з огляду на, що позивач має право на перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року та з 01.05.2016 року.

Водночас, на заяву до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про перерахунок від 13.07.2016 року, позивач 29.07.2016 року отримала відповідь від 25.07.2016 року, з якої вбачається, що перерахунок буде здійснено лише з 08.06.2016 року, тобто з дня визнання Конституційним судом України такими, що не відповідають Конституції України «деяких положень ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Зважаючи на викладене, позивач просила суд визнати протиправною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату її щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Апеляційного суду м. Києва № 95/04 від 05.07.2016 року у розмірі 90% посадового окладу та 80% надбавки за вислугу років за період з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року та відповідно до довідки Апеляційного суду м. Києва № 96/04 від 05.07.2016 року за період з 01.05.2016 року по 08.06.2016 року.

Позивач в судове засідання не з'явилася, направила суду заяву, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує і просить розглядати справу за її відсутності.

Представник Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві в судове засідання не з'явився про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до чинного законодавства. Відповідно до письмових заперечень проти позову представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, зважаючи на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, з огляду не, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 01.01.2007 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Також встановлено, що 12.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Апеляційного суду м. Києва № 95/04 та № 96/04 від 05.07.2016 року.

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 17555/05 від 25.07.2016 року, позивачу було повідомлено, що відповідно до довідки № 95/04 від 05.07.2016 року у перерахунку пенсії їй відмовлено, відповідно до довідки № 96/04 від 05.07.2016 року - здійснено перерахунок.

Як вбачається з Розпорядження № 800911 від 22.07.2016 року, позивачу з 08.06.2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 26 234,50 грн.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені Конституцією України є право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктами 8, 11 ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

У відповідності до ч.6 ст.48 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України(є неконституційними) положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від02 березня 2015 року № 213 змін-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ;

- пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті зазначеного рішення роз'яснив наступний порядок виконання:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 215 року № 192-УІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-УІІІ, а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 Рішення зазначено, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інше знаходиться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Відповідно до п.1.6 вказаної хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно із п.54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року №(2010) 12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено Конституційним Судом України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди; судді мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви стаж роботи ОСОБА_1 складає більше 42 років.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись, виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що посилання відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є необґрунтованими, та враховуючи норми законодавства України, що діяли на момент набуття позивачем права на відставку, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення шляхом зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% посадового окладу та 80% надбавки за вислугу років відповідно до довідки Апеляційного суду м. Києва № 95/04 від 05.07.2016 року за період з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року та відповідно до довідки Апеляційного суду м. Києва № 96/04 від 05.07.2016 року за період з 01.05.2016 року по 07.06.2016 року, зважаючи на те, що згідно Розпорядження № 800991 від 22.07.2016 року відповідачем вже проведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 08.06.2016 року, включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 69-72, 94, 104, 158-163, 167, 186 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі довідок Апеляційного суду м. Києва № 95/04 та № 96/04 від 05.07.2016 року.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% посадового окладу та 80% надбавки за вислугу років відповідно до довідки Апеляційного суду м. Києва № 95/04 від 05.07.2016 року за період з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року та відповідно до довідки Апеляційного суду м. Києва № 96/04 від 05.07.2016 року за період з 01.05.2016 року по 07.06.2016 року.

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя Антонова Н.В.