Справа № 813/715/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2016 року Справа № 876/5915/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коваля Р.Й.,
суддів Гуляка В.В.,
Судової-Хомюк Н.М.
з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Матяшука В.К.,
представників відповідача Бабича Ю.В., Глиняної Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року в адміністративній справі № 813/715/16 за позовом ОСОБА_1 до начальника Генерального штабу Збройних Сил України Головнокомандувача Збройних Сил України, Західного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Військової служби правопорядку Збройних сил України, про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (далі Генштабу ЗС України) від 22 січня 2016 року № 30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо накладення на нього за нібито неналежне виконання вимог статей 3, 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку (далі ВСП) у Збройних Силах України», статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України та пунктів 1, 2, 3 Тимчасового положення про підрозділи спеціального призначення ВСП у ЗС України (військові комендатури), затвердженого наказом Генштабу ЗС України від 09 жовтня 2014 року № 257, дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;
- визнати протиправним і скасувати пункт 13 наказу начальника Генштабу Головнокомандувача ЗС України (по особовому складу) № 69 від 17 лютого 2016 року щодо звільнення його відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність);
- визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (Західне територіальне управління ВСП ЗС України) № 61 щодо виключення його зі списків частини та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати начальника Генштабу Головнокомандувача ЗС України поновити його на посаді начальника групи проведення службових розслідувань Західного територіального управління ВСП ЗС України;
- зобов`язати Західне територіальне управління ВСП ЗС України (військову частину НОМЕР_1 ) виплатити йому середній заробіток (грошове забезпечення) із грошовими преміями та надбавками, передбаченими розділом XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України (далі МО України) від 11.06.2008 року № 260, зі змінами, внесеними наказом МО України від 23.12.2010 року № 686, щомісячною додатковою винагородою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України (далі КМ України) від 13.03.2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови КМ України від 22.09.2010 року № 889», Інструкцією про розміри та порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади плаваючого та льотного складу ЗС України, щомісячної додаткової грошової винагороди, затвердженої наказом МО України від 15.11.2010 року № 595, телеграмою МО України від 25.04.2013 року № 248/3/9/1/332, телеграмою начальника Головного фінансово-економічного управління Генштабу ЗС України від 29.04.2013 року № 346/2/1233, телеграмою начальника ВСП у ЗС України начальника Головного управління ВСП ЗС України від 29.04.2013 № 306/фес/32/408) за весь час вимушеного прогулу;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання начальника Генштабу Головнокомандувача ЗС України про поновлення його на посаді начальника групи проведення службових розслідувань Західного територіального управління ВСП ЗС України та зобов`язання Західного територіального управління ВСП щодо стягнення на його користь грошового забезпечення за один місяць.
Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що спірні накази в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення, звільнення його з посади та виключення зі списків військової частини і всіх видів забезпечення суперечать вимогам та істотно порушують його права, передбачені Конституцією та Законами України, а тому є протиправними і підлягають скасуванню, з огляду на відсутність правових підстав для винесення цих наказів.
При цьому він зазначив, що постійно проводив заходи щодо запобігання вчиненню та припиненню правопорушень серед особового складу відповідно до планів роботи, розпоряджень та вказівок керівництва, свої службові обов`язки в цілому виконував належним чином, проводив роботу по зміцненню військової дисципліни. Про вчинення іншими військовослужбовцями, зокрема капітаном ОСОБА_2 правопорушень йому відомо не було, вчиненню цих правопорушень він жодним чином не сприяв. Вважає висновки службового розслідування, які стали підставою для прийняття спірних наказів, такими, що базуються на припущеннях і не відповідають фактичним обставинам, оскільки у випадку вчинення ним зазначених у висновках службового розслідування правопорушень його було б притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності, проте він не притягувався до відповідальності за вказані правопорушення.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Генштабу ЗС України № 30 від 22.01.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Генштабу ЗС України № 69 від 17.02.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «є» (через службову невідповідність).
Визнано протиправним і скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (Західне територіальне управління ВСП ЗС України) № 61 від 28.03.2016 року в частині виключення ОСОБА_1 зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника групи проведення службових розслідувань Західного територіального управління ВСП ЗС України з 18 лютого 2016 року.
Стягнуто з Західного територіального управління ВСП ЗС України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 21 348 грн 32 коп., без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.
У частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 4574 грн 74 коп. постанову суду звернуто до негайного виконання.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив Генштаб ЗС України, який вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив усі наявні докази та не з`ясував усіх обставин у справі, у зв`язку з чим дійшов хибного висновку. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що наявними у справі доказами, в т.ч. й матеріалами службового розслідування підтверджено факти правопорушень, за які позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а при накладенні дисциплінарного стягнення було враховано як характер вчинених порушень, так і особу порушника, наявність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, наслідки вчинених правопорушень.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом з 27 грудня 2006 року; остання займана посада начальник групи проведення службових розслідувань Західного територіального управління ВСП ЗС України; військове звання майор.
Відповідно до наказу начальника ВСП у ЗС України начальника Головного управління ВСП ЗС України (далі начальника ВСП) від 07.12.2015 № 295 «Про призначення службового розслідування» у період з 07.12.2015 року до 08.01.2016 року було проведене комісійне службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли порушенню вимог законодавства України посадовими особами Західного територіального управління ВСП та 3 спеціального відділу ВСП під час проведення ротації особового складу 3 спеціального відділу ВСП в секторі «А» та визначення ступеня їх вини.
Пунктом 9 наказу начальника Західного територіального управління ВСП від 23.12.2015 року № 508 «Про результати службового розслідування та покарання винних» на позивача за порушення вимог законодавства України під час виконання обов`язків посадової особи військової комендатури м.Щастя було накладене дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».
Наказом начальника ВСП № 16 від 18.01.2016 року пункти 6, 7, 9 наказу начальника Західного територіального управління ВСП від 23.12.2015 № 508 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» були скасовані.
За результатами службового розслідування комісією 08.01.2016 року було складено акт службового розслідування та подано на розгляд начальнику ВСП (посадовій особі, яка його призначала), який того ж дня прийняв рішення та затвердив пропозиції, надані комісією щодо клопотання перед начальником Генштабу Головнокомандувачем ЗС України про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Відповідно до пункту 2 наказу начальника Генштабу Головнокомандувача ЗС України № 30 від 22.01.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
02.02.2016 року начальник Західного територіального управління ВСП оформив подання щодо звільнення з військової служби майора ОСОБА_1 .
Наказом начальника Генштабу Головнокомандувача ЗС України (по особовому складу) № 69 від 17.02.2016 року позивача звільнено з військової служби відповідно підпункту «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Підставою для цього зазначене те, що позивач, як посадова особа ВСП та старший серед інших військовослужбовців військової комендатури за посадою та військовим званням, не здійснював заходів щодо запобігання вчиненню і припиненню правопорушень серед особового складу, у роботі не керувався Конституцією та законами України, службові обов`язки виконував всупереч вимогам відповідних посібників, порадників, положень та інструкцій, не показував прикладу дисциплінованості та неухильного виконання вимог законодавства, роботу щодо зміцнення військової дисципліни не проводив, не зупинив протиправних дій капітана ОСОБА_2 щодо відкритого заволодіння неналежним йому майном, використання підлеглих для переміщення цього майна за межі будівлі військової комендатури та вивезення за межі міста Щастя, своїми діями та бездіяльністю сприяв капітану ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного правопорушення, вчиняв дії, спрямовані на його приховування, вводив в оману представників Головного управління ВСП ЗС України наданням їм неправдивої інформації.
А наказом командира військової частини НОМЕР_1 (Західне територіальне управління ВСП ЗС України) № 61 від 28.03.2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.
Не погоджуючись із вказаними наказами, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що під час проведення службового розслідування не було встановлено фактів нездійснення позивачем заходів щодо запобігання вчиненню і припиненню правопорушень серед особового складу, непроведення роботи щодо зміцнення військової дисципліни, а також того, що позивач діяв протиправно, всупереч інтересам служби, а висновки службового розслідування не містять належного обґрунтування у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту.
Також, не було здобуто доказів службової невідповідності позивача, яка може бути причиною звільнення з військової служби.
Враховуючи зазначене, а також те, що позивача не було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за наслідками проведеного службового розслідування, суд дійшов висновку, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є неправомірним та не відповідає ступеню тяжкості дисциплінарного проступку позивача.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.
Статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності ВСП у ЗС України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців визначає Закон України від 7 березня 2002 року № 3099-III «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» (далі Закон № 3099-III).
Відповідно до статті 3 Закону № 3099-III основними завданнями Служби правопорядку, зокрема, є: виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; запобігання вчиненню і припинення злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України; участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; захист майна Збройних Сил України від розкрадання та інших злочинних посягань.
Приписами статті 8 Закону № 3099-III на Службу правопорядку покладено здійснення функцій, зокрема, попереджувати, виявляти, припиняти злочини та інші правопорушення, вчинені у військових частинах, а також в інших місцях військовослужбовцями, військовозобов`язаними під час проходження ними зборів та працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню злочинів та інших правопорушень у Збройних Силах України, вживати заходів щодо їх усунення, брати участь у правовому вихованні військовослужбовців, працівників Збройних Сил України; брати участь у проведенні профілактичної роботи серед військовослужбовців, схильних до вчинення правопорушень, сприяти військовому командуванню, органам військового управління в забезпеченні військової дисципліни серед військовослужбовців.
Згідно зі статтею 13 Закону № 3099-III порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідних положень про проходження військової служби.
Відповідно до пункту «б» частини 2 та пункту «е» частини 6 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, з припиненням (розірванням) контракту, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою цієї статті, зокрема, через службову невідповідність.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 8 статті 26 Закону № 2232-XII).
Статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом.
Відповідно до пункту «є» статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені дисциплінарні стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Статтями 86, 87, 92, 94 Дисциплінарного статуту встановлено, що після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення.
Згідно із матеріалами службового розслідування, позивач, як посадова особа ВСП, під час виконання службових завдань у складі сил та засобів АТО у секторі «А» та військовій комендатурі м.Щастя Луганської області, у період тимчасової відсутності військового коменданта м.Щастя був старшим серед інших військовослужбовців цієї комендатури за посадою та військовим званням.
Як було встановлено в ході цього службового розслідування, 26 листопада 2015 року з будівлі військової комендатури м.Щастя, зокрема капітаном ОСОБА_2 , було викрадено чуже майно і вивезено автомобілями за межі м.Щастя.
Вказане майно, зокрема, м`який шкіряний диван, двоспальне ліжко, в присутності ОСОБА_1 було завантажене військовослужбовцями, під керівництвом капітана ОСОБА_2 до військового автомобіля ГАЗ-66 в/н НОМЕР_2 та вивезено до м.Старо-більськ. Про вивіз вказаного майна позивач нікому не доповів.
Зазначені обставини були встановлені, зокрема, на підставі пояснень капітана ОСОБА_2 , який вказав на обізнаність ОСОБА_1 щодо факту викрадення майна, належності цього майна та наміри ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння диваном, що і спонукало його ( ОСОБА_2 ) на протиправне заволодіння чужим майном.
Він також зазначив, що 26.11.2015 року ОСОБА_1 особисто упаковував цей диван у його присутності та ОСОБА_3 і вантажив диван на автомобіль за допомогою інших військовослужбовців, з метою подальшого перевезення до м.Львів.
Останнє також підтвердили молодший сержант ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вказали, що меблі було завантажено в атомобіль на підставі усного наказу та під контролем ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які діяли спільно і узгоджено.
Сержант ОСОБА_8 пояснив, що після навантаження майна капітан ОСОБА_2 , в присутності позивача, дав команду водію автомобіля негайно виїхати з двору комендатури, у зв`язку з можливим приїздом старшого представника ВСП у секторі «А» полковника ОСОБА_9 , щоб приховати факт вивезення майна.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що позивач по телефону повідомляв його про належність виявлених у автомобілі речей громадянці ОСОБА_11 , тобто що речі не були викрадені.
Також із пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 видно, що з метою приховування факту вивезення чужого майна вони надавали недостовірну інформацію в ході службового розслідування.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 повідомила, що вивезені із комендатури речі їй не належали. При цьому ОСОБА_1 схиляв її до дачі завідомо неправдивих показань, що нібито-то вивезені речі належать їй.
Що стосується показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , даних під час розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ці показання частково відрізняються від пояснень, наданих цими особами в ході службового розслідування, і не спростовують інших зазначених вище показань, які узгоджуються між собою та з іншими доказами.
Тобто, висновки відповідачів щодо наявності в діях позивача порушень, що стали підставою для накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду справи.
При цьому, судом не встановлено будь-яких порушень порядку і строків проведення службового розслідування, порядку накладення дисциплінарного стягнення, невідповідності виду дисциплінарного стягнення ступеню тяжкості дисциплінарного проступку, неврахування при цьому обставин та характеру вчинення правопорушення, його наслідків, особи порушника, пом`якшуючих чи обтяжуючих обставин тощо.
Колегія суддів вважає безпідставними покликання суду першої інстанції щодо того, що позивача не було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за наслідками проведеного службового розслідування, оскільки відсутність в діях позивача складу злочину чи адміністративного правопорушення не виключає наявності в його діях складу дисциплінарного проступку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачі діяли у межах своїх повноважень, обгрунтовано, у зв`язку з чим оскаржувані накази є правомірними, а позовні вимоги безпідставними.
Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.
Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.
Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України задовольнити.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року в адміністративній справі № 813/715/16 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до начальника Генерального штабу Збройних Сил України Головнокомандувача Збройних Сил України, Західного територіального управління Військової служби правопорядку Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Військової служби правопорядку Збройних сил України, про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Постанова складена у повному обсязі 07 листопада 2016 року.