Справа № 826/5478/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5478/14 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника відповідача: Хітька В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року, -

У с т а н о в и в:

У квітні 2014 року Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» звернулося у суд з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 17.01.2014 № повністю;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 17.01.2014 № в частині нарахованих грошових зобов'язань на загальну суму 1 378 801 грн., у тому числі - 1 197 739 грн. податку на прибуток, 181062 грн. - штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 17.01.2014 № в частині нарахованих грошових зобов'язань на загальну суму 159 885 грн., у тому числі - 127 908 грн. податку на додану вартість, 31 977 грн. - штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків від 17.01.2014 № в частині нарахованих грошових зобов'язань на загальну суму 18 777 грн., у тому числі - 15 022 грн. податку з доходів фізичних осіб, 3 755 грн. - штрафних санкцій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 червня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Міністерства доходів і зборів України № від 17.01.2014р. в частині визначення позивачу зобов'язань з податку на прибуток в сумі 636643грн. та застосування 135978грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Міністерства доходів і зборів України від 17.01.2014р. № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1943283грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Міністерства доходів і зборів України від 17.01.2014р. № в частині визначення позивачу податкових зобовязань з податку на додану вартість в сумі 120621грн. та застосування 30156грн. штрафних (фінансових) санкцій;

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 січня 2014 року:

- № в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 4 708 012, 00 грн.;

- № в частині збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на загальну суму 12 077, 00 грн., в тому числі: 12 076, 00 грн. - за основним платежем, 1 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № в частині збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 9 109, 00 грн., у тому числі: 7 287,00 грн. - за основним платежем, 1 822, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № в частині збільшення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18 778 грн., у тому числі: 15 022,00 грн. - за основним платежем, 3 756, 00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року залишено без змін.

При цьому, судом касаційної інстанції звернуто увагу на те, що на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем були надані докази, яким суди попередніх інстанцій, в порушення вимог ст. 86 КАС України, оцінки не надали. Зокрема, не перевірено та не надано належної оцінки обставинам документального підтвердження понесення витрат у результаті виплат працівникам премій; не надано оцінку поясненням та документам позивача щодо обґрунтування правовірності відображення в податковому обліку витрат на навчання ОСОБА_3 за кордонном, та за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «Парктур» щодо проведення у грудні 2011 року виїзного засідання колегії в готелі «Буковель», а також не надано оцінки доводам позивача про пов'язаність зазначених витрат з господарською діяльністю державного підприємства.

З урахуванням мотивів та висновків суду касаційної інстанції, при новому розгляді справи, Окружним адміністративним судом м. Києва було прийнято постанову від 14 липня 2016 року, якою позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Колегією суддів установлено, що міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 30 червня 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 20 грудня 2013 року №1510/39-20/21616582, згідно з яким встановлено порушення позивачем вимог:

- пунктів 138.1, 138.2, підпункту 138.8.2, пункту138.8, абзаців а), б) підпункту 138.10.6, пункту 138.10, статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9, 139.1.12 пункту 139.1 статті 139, підпунктів 140.1.2, 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 1 234 536 грн., у тому числі за: 2 квартал 2011 у сумі 88 263 грн., 2- 3 квартал 2011 у сумі 192 569 грн., 2- 4 квартал 2011 у сумі 510 288 грн., 1 квартал 2012 у сумі 14 490 грн., півріччя 2010 у сумі 180 338 грн., три квартали 2012 у сумі 180 338 грн., 2012 у сумі 724 248 грн.; та завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток всього у сумі 8 700 270 грн. у тому числі за: 1 квартал 2013 у сумі 5 731 751 грн., 1 півріччя 2013 у сумі 8 700 270 грн.;

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 152873 грн., у тому числі за: серпень 2011 року на суму 16769 грн., за листопад 2011 року на суму 66455 грн., за листопад 2012 року на суму 68358 грн. за лютий 2013 року на 1291 грн.;

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2, пункту 164.5 статті164Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету за період, що перевірявся на суму 5654,24 грн.;

- підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства за час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету за період, що перевірявся на суму 3161,07 грн.;

- підпункту 164.2.11 пункту 164.2, пункту 164.5 статті 164, пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету за період, що перевірявся на суму 6469,80 грн.

17 січня 2014 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 17 січня 2014 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (оскаржується у частині нарахування грошових зобов'язань на суму 159885,00 грн. у тому числі: 127908 грн. основного платежу, 31977 грн. штрафних (фінансових) санкцій). За даними наданого представником відповідача до матеріалів справи розрахунку сум нарахованих податкових зобов'язань в розрізі по епізодах порушень, сума грошового зобов'язання ДП "Центр ДЗК" визначена до сплати за епізодом взаємовідносин з ТОВ «Парктур» становить 9109 грн. (в тому числі за основним платежем 7287 грн. і 1822 грн. - штрафні санкції);

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (оскаржується у частині нарахування грошових зобов'язань на суму 1378801 грн. у тому числі: 1197739 грн. основного платежу, 181062 грн. штрафних (фінансових) санкцій). За даними вказаного розрахунку сум нарахованих податкових зобов'язань в розрізі по епізодах порушень, сума грошового зобов'язання ДП «Центр ДЗК» визначена до сплати за епізодом взаємовідносин з ТОВ «Парктур» становить 12077 грн. (в тому числі за основним платежем 12076 грн. і 1 грн. - штрафні санкції);

- №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 8700270 грн. За даними вказаного розрахунку сум нарахованих податкових зобов'язань в розрізі по епізодах порушень, сума значення податку ДП «Центр ДЗК» зменшена за епізодом нарахування премій, надбавок і доплат працівникам центрального апарату становить 4660553 грн., а за епізодом формування витрат на навчання ОСОБА_3 - 47459 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (оскаржується у частині нарахування грошових зобов'язань на суму 18777 грн. у тому числі 15022 грн. основного платежу, 3755 грн. штрафних (фінансових) санкцій). За даними вказаного розрахунку сум нарахованих податкових зобов'язань в розрізі по епізодах порушень, сума грошового зобов'язання ДП «Центр ДЗК» визначена до сплати за епізодом неутримання податку та неперерахування податку з сум доходів ОСОБА_3 (отриманих як додаткове благо) становить 11019 грн. (в тому числі за основним платежем 8815 грн. і 2204 грн. - штрафні санкції), а за епізодом щодо неутримання податку з доходів фізичних осіб, отриманих у зв'язку з проживанням у готелі «Буковель», - 7759 грн. (в тому числі за основним платежем 6207 грн. і 1552 грн. - штрафні санкції).

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Пунктом 142.1 статті 142 ПК України передбачено, що до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, за положеннями підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції в першому кварталі та півріччі 2013 року працівникам центрального апарату Центру державного земельного кадастру» відповідно до наказів від 29.12.2012 №537, від 23.01.2013 №21, від 31.01.2013 №29, від 28.02.2013 №63, від 04.03.2013 №68, від 13.03.2013 №80, від 29.03.2013 №109, від 29.04.2013 №159, від 30.04.2013 №162, від 07.05.2013 №166, від 08.05.2013 №173, від 17.05.2013 №183, від 18.05.2013 №186, від 23.05.2013 №203, від 28.05.2013 №213, від 30.05.2013 №№216, 217, 218, від 01.06.2013 №229, від 03.06.2013 №№231,233, від 05.06.2013 №235, від 10.06.2013 №237, від 13.06.2013 №251, від 17.06.2013 №№254, 258, від 26.06.2013 №№280, 282 (копії яких містяться в матеріалах справи) виплачувались доплати за розширення зони обслуговування або збільшення обсягів робіт та за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, надбавки за інтенсивність праці, за високі досягнення у праці, за складність, напруженість у роботі, за класність.

На підтвердження виплати зазначених доплат позивачем додано до матеріалів справи накази про встановлення доплат працівникам за період з січня по червень 2013 року (в яких наявні відомості про посади та П.І.П. осіб-працівників, розміри встановлених надбавок і доплат), картка рахунку 81 за другий квартал 2013 року, оборотно-сальдові відомості за перший і другий квартали 2013 року (в тому числі з відомостями по рахункам 66 і 81), штатний розпис працівників центрального апарату, Положення про оплату праці працівників Центру ДЗК (додаток 1 до колективного договору) з додатками А і Б, зміни та доповнення до колективного договору, витяги з відомостей про нарахування заробітної плати за січень-червень 2013 року (в яких наведені відомості про розміри нарахованих сум доплат за різними критеріями в розрізі по кожному працівнику ДП «Центр державного земельного кадастру»).

Також, з матеріалів справи убачається, що нарахування зазначених надбавок та премій безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю підприємства.

При цьому, податковим органом не спростовано обставин зазначених у даних документах та не доведено того, що останні складені з порушенням вимог чинного законодавства.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком Окружного адміністративного суду м. Києва про наявність у позивача правових підстав для віднесення до складу витрат сум (доплат і надбавок), які виплачені працівникам центрального апарату, нараховані на підставі наказів за відповідний період та згідно положень Колективного договору, тому податкове повідомлення - рішення № у частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 47459 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з підпунктом 140.1.7 пункту 14.1 статті 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, зокрема, як витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, факти проходження ОСОБА_3 навчання за відповідним навчальним курсом у Міжнародній бізнес школі та понесених у зв'язку з цим витрат на авіа перельоти, а також вартість навчання підтверджується належними документами: сертифікатом про проходження навчання за період з 04 лютого 2013 року по 1 травня 2013 року, авіаквитками за відповідні дати. Розмір таких витрат та достовірність відомостей у зазначених документах відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Крім того, понесення витрат на навчання ОСОБА_3 у Міжнародній бізнес школі було економічно обґрунтованим, з урахуванням того, що залучення до відповідних заходів та робіт сторонніх осіб-перекладачів без кваліфікації у сфері землевпорядкування, геодезії, картографії та кадастрі потребувало б значно більших витрат та було б менш ефективним.

При цьому, знання, отримані ОСОБА_3 у Міжнародній бізнес школі, в подальшому були використані в господарській діяльності позивача, що підтверджується, долученими до матеріалів справи доказами, а саме: копіями наказів від 19 березня 2013 року №21-вд, від 11 червня 2013 року №62-вд, від 19 червня 2013 року №92-вд, від 17 вересня 2013 року №108-вд, від 27 вересня 2013 року №115-вд, від 17 жовтня 2013 року №122-вд, від 04 листопада 2013 року №130-вд та від 25 листопада 2013 року №139-вд про відрядження ОСОБА_3 за кордон з метою прийняття участі у міжнародних переговорах, конференціях і семінарах, письмовим поясненням ОСОБА_4, наданим до суду з питання проходження навчання та використання здобутих знань ділової англійської мови, запрошеннями міжнародних організацій представника ДП «Центр ДЗК» для участі у відповідних заходах, прейскурантами організацій-перекладачів з іноземних мов з Інтернет джерел.

Отже, висновок суду першої інстанції про документальне підтвердження витрат позивача, понесених у зв'язку з навчанням свого працівника за кордоном, та доцільність (економічну обґрунтованість) їх у господарській діяльності позивача, є правомірним.

При цьому, витрати особи, яка відряджена, на проїзд належать до коштів, отриманих платником податку на відрядження та не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку з доходів фізичних осіб, що відповідає положенням, наведеним у підпункті 165.1.37 пункту 165.1 ст. 165 ПК України, відповідно до яких до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку з доходів фізичних осіб не включається сума витрат роботодавця у зв'язку з підвищенням кваліфікації (перепідготовкою) платника податку з доходів фізичних осіб згідно із законом.

За таких обставин, податкове повідомлення рішення від 17 січня 2014 року № у частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 4660553 грн. та податкове повідомлення рішення - рішення від 17 січня 2014 року № у частині збільшення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11019 грн. також є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до норми абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт «а»).

На підставі пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтвердженні податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями.

З аналізу наведених норм та враховуючи зазначені вище положення підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та витрати, в тому числі витрати на відрядження фізичних осіб, є здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Згідно з положеннями підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 ПК України, до витрат, не пов'язаних з господарською діяльністю, які не включаються до складу витрат у податковому обліку, відносяться витрати на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Із змісту наведених норм закону вбачається, що цей перелік є вичерпним, і до зазначених витрат законодавцем не віднесено витрати на організацію виїзного виробничого засідання колегії. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що під час проживання колективу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» у с. Паляниця, співробітники займалися відпочинком, організацією свят чи розваг.

Разом з тим згідно з підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України до адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством відносяться: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу).

В силу норми абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З наказу ДП «Центр ДЗК» від 17 листопада 2011 року №534 вбачається, що за прийнятим позивачем рішенням проводилося виїзне засідання колегії Центру ДЗК протягом періоду з 22 по 25 грудня 2011 року у с. Поляниця Івано-Франківської області. У даному засіданні колегії Центру ДЗК мали приймати участь як керівний склад Центру ДЗК, так і начальники філій Центру ДЗК. Для участі у виїзному засіданні колегії направлено у відрядження 16 осіб керівного складу та в п. 3 цього Наказу зобов'язано начальників регіональних філій Центру ДЗК прибути на місце засідання.

За результатами проведеного виїзного засідання колегії були прийняті рішення щодо стратегії подальшого розвитку підприємства, які введено в дію наказом Центра ДЗК від 30 грудня 2011 року №612, зокрема щодо розвитку Перехідної реєстраційної системи, підведення підсумків фінансово-господарської діяльності за 9 місяців 2011 року, стану технічного захисту інформації у Центрі ДЗК.

При цьому, підприємство змушене було для проведення заходів користуватися орендованими приміщеннями, здатними вмістити значну кількість присутніх. При виборі місця проведення засідання колегії позивачем було враховано відомості про вартість проживання у готелі «Буковель» ТОВ «Парктур» (що була не набагато вищою за вартість проживання у київських готелях). Факт відсутності у номерному фонді готелю «Буковель» одномісних номерів був залишений позивачем поза увагою у зв'язку з наданням ТОВ «Парктур» безкоштовних послуг з оренди конференц-залу.

На підтвердження понесених витрат позивачем до матеріалів справи долучено копії таких документів: наказу від 10 грудня 2009 року №103 про затвердження Положення про колегію ДП «Центр ДЗК», наказу від 17 листопада 2011 року №534 про проведення виїзного засідання колегії Центр ДЗК, протоколу денного проведення колегії Центру ДЗК 23 грудня 2011 року, наказу від 30 грудня 2011 року №612 про введення у дію рішень колегії Центру ДЗК від 23 грудня 2011 року, відповідних рішень колегії від 23 грудня 2011 року №№3/1, 3/2, 3/3, 3/4 і 3/5, технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення) за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3 літ. «Б», виготовленого 23 липня 2010 року, декларації про початок виконання будівельних робіт від 23 вересня 2011 року у вказаній будівлі, Рахунку-договору №GR050727l від 11 листопада 2011 року з ТОВ «Парктур» щодо надання послуг з розміщення у готелі на суму 63006 грн., акта приймання-здачі виконання робіт №472 від 31 грудня 2011 року, податкової накладної №451 від 17 листопада 2011 року, виписки банку по особовому рахунку позивача за 16 листопада 2011 року.

Ураховуючи, що дані документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також підтверджують той факт, що витрати на проживання керівного складу осіб Центра ДЗК у готелі «Буковель», у зв'язку з проведенням у регіоні виїзного засідання колегії Центру ДЗК (зборів органів управління Центру ДЗК та філій), пов'язані із здійсненням господарської діяльності позивача (а саме спрямовані на задоволення організаційно-виробничих потреб, обмін досвідом, підвищення ефективності управління та координації діяльності Центру ДЗК та його філій), суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про обгрунтоване врахування позивачем даних витрат при формуванні податкового кредиту.

При цьому, доводи відповідача про те, що витрати на проживання в готелях відшкодовуються з розрахунку вартості одного місця у готельному номері за кожну добу проживання, спростовуються нормами підпункту 140.1.7 пункту 140.1.7 статті 140 , підпункту 165.1.11 пункту 165.1 статті 165 ПК України, оцінка яким надавалася вище.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо необхідності скасування податкового повідомлень-рішень від 17 січня 2014 року № у частині збільшення грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств на суму 12077 грн., податкового повідомлення-рішення від 17 січня 2014 року № у частині збільшення грошових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 9109 грн. та податкового повідомлення-рішення від 17 січня 2014 року № у частині збільшення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7759 грн. є обґрунтованими.

Окрім того, надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається із змісту апеляційної скарги, відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому, в обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наводить доводи з приводу фінансово - господарської діяльності позивача з ТОВ «Абі України» щодо надання послуг з програмного забезпечення, а також з ТОВ Фірмою «Капітель Плюс» з приводу надання послуг в галузі геодезії.

Однак, як убачається із матеріалів справи, в тому числі, ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2016 року, правова оцінка щодо взаємовідносин позивача із даними товариствами вже була надана Вищим адміністративним судом України, рішення суду першої та апеляційної інстанції в цій частині були залишені без змін, отже, враховуючи зміст ст. 254 КАС України, набрали законної сили, тому не можуть бути предметом перегляду в даному апеляційному провадженні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

суддя О.Є. Пилипенко

суддя С.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складено 11 листопада 2016 року)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.