Справа № 2-а-1482/11
Суддя: Стадник С. І.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1482/11
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

08 листопада 2016 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Стадник С.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Іллінецької міської ради Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Іллінецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Іллінецького районної ради Вінницької області, про визнання дій протиправними та визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

За підсудністю до Липовецького районного суду Вінницької області надійшли матеріали адміністративної справи № 2а-1482/11 за позовом ОСОБА_1 до Іллінецької міської ради Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Іллінецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Іллінецького районної ради Вінницької області, про визнання дій протиправними та визнання недійсним рішення.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі Іллінецький районний суд Вінницької області виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Дослідивши матеріали справи, а також зміст заявлених вимог, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, при цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При вирішенні питань, повязаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати розяснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має зясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи повязані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Зі змісту позову слідує, що позивач вважає незаконним рішення 8 сесії 6 скликання Іллінецької міської ради від 10 березня 2011 року "Про затвердження Іллінецькій ЗОШ № 1 технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками", а також дії органу місцевого самоврядування з прийняття вказаного рішення, оскільки вони порушують його права як суміжного землекористувача та власника об'єктів нерухомості в частині володіння, користування та розпорядження належною йому на праві власності нерухомістю.

З зазначеного слідує, що вказаний спір пов'язаний із правом користування позивачем земельною ділянкою, яка передана в користування іншій особі.

За таких обставин спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2014 року (справа № 21-544а14).

Отже, за характером правовідносин дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 157, 165 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Іллінецької міської ради Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Іллінецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Іллінецького районної ради Вінницької області, про визнання дій протиправними та визнання недійсним рішення.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається Вінницькому апеляційного адміністративному суду через Липовецький районний суд Вінницької області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.І. Стадник