Справа № 816/1099/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1099/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Лубенської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

15.07.2016 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі відповідач, Лубенська ОДПІ) про стягнення середнього заробітку в сумі 24597,12 грн за час затримки розрахунку при звільненні працівника за весь час затримки виплати заробітної плати за період із 22.04.2016 по 30.06.2016; зобов'язання відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач не здійснив у день звільнення позивача виплату йому заробітної плати за квітень 2016 року, чим порушив вимоги статті 116 Кодексу законів про працю України та зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати із 22.04.2016 по 30.06.2016 і відшкодувати моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі /а.с. 77/.

25.10.2016 представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи №816/1099/16 у порядку письмового провадження /а.с. 105/. У письмових запереченнях наполягав на тому, що затримки у виплаті заробітної плати при звільненні позивача не було, оскільки відповідачем вчинено всі належні дії щодо розрахунку з працівником у день його звільнення 22.04.2016. Зазначив, що суми, перераховані ОСОБА_1 29.04.2016, 31.05.2016 та 30.06.2016, не належать до сум, які виплачуються працівнику при звільненні в порядку статті 116 Кодексу законів про працю України, оскільки вказані суми є премією, яка нарахована вже після звільнення позивача за період роботи у лютому-квітні 2016 року, у зв'язку із економією фонду заробітної плати.

За таких обставин та з урахуванням приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом Лубенської ОДПІ від 21.04.2016 № 35-о ОСОБА_1 звільнено 22.04.2016 з посади головного державного ревізора-інспектора сектору податкового аудиту з виплатою середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за невикористані 5 календарних днів щорічної відпустки /а.с. 59/.

Згідно з банківською випискою по рахунку ОСОБА_1 від 11.07.2016 остаточний розрахунок по заробітній платі із ОСОБА_1 Лубенською ОДПІ здійснено 30.06.2016 /а.с. 9/.

Позивач не погодився із зазначеним діями відповідача, у звязку з чим звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено відповідальність роботодавця за невиплату належних працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю України, однак, за умови наявності вини власника або уповноваженого ним органу у невиплаті таких коштів, про що наголошено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

Таким чином, обов'язковою умовою для виплати працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку, у разі невиплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення, є наявність вини власника чи уповноваженого ним органу.

Згідно із письмовими поясненнями відповідача при звільненні ОСОБА_1 здійснено виплату всіх належних сум, а саме: авансу в сумі 1200 грн, перерахованого згідно з платіжним дорученням від 14.04.2016 № 255 /а.с. 63/, та виплати при звільненні в розмірі 5100 грн, перерахованих на підставі платіжного доручення від 22.04.2016 № 294 /а.с. 62/.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.04.2016 Лубенською ОДПІ до Управління державної казначейської служби України подані документи для здійснення розрахунку, що підтверджується відповідною відміткою про отримання, а саме: реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 22.04.2016 № 39, заявку на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 22.04.2016 № 18, платіжне доручення від 22.04.2016 № 294 /а.с. 60-62/.

Перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 Управлінням державної казначейської служби України здійснено 25.04.2016, оскільки 23.04.2016 та 24.04.2016 вихідні дні.

Отримання ОСОБА_1 25.04.2016 виплати при звільненні в розмірі 5100 грн підтверджується банківською випискою по рахунку від 05.05.2016 /а.с. 13/.

Крім того, отримання 25.04.2016 зазначеної суми позивачем не заперечується.

Таким чином, Лубенською ОДПІ вчинено всіх залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне перерахування ОСОБА_1 виплати при звільненні в розмірі 5100 грн у день звільнення, а затримка у зарахуванні коштів на рахунок ОСОБА_1 відбулася не з вини Лубенської ОДПІ.

Позивач стверджує, що остаточний розрахунок по заробітній платі за квітень 2016 року Лубенською ОДПІ здійснено 30.06.2016, на підтвердження чого ним надано банківські виписки по рахунку від 05.05.2016 та від 11.07.2016 /а.с. 9-16/.

Згідно із вказаними виписками на рахунок позивача від Лубенської ОДПІ надійшли такі суми: 29.04.2016 772,65 грн, 31.05.2016 342,44 грн та 30.06.2016 313,09 грн.

Водночас відповідач наполягає на тому, що зазначені суми є премією, яка нарахована позивачу за період роботи у лютому-квітні 2016 року вже після його звільнення, та не належать до сум, які виплачуються працівнику при звільненні в порядку статті 116 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Згідно з пунктом 1.3 Положення про преміювання працівників Лубенської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, затвердженого наказом Лубенської ОДПІ від 06.08.2013 № 149 (далі Положення № 149), преміювання працівників Лубенської ОДПІ може здійснюватися щомісячно за підсумками роботи у попередньому місяці та за підсумками року відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят, ювілейних дат.

Пунктом 2.1 Положення № 149 передбачено, що фонд преміювання утворюється у розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів за штатним розписом та економії фонду оплати праці.

Відповідно до пункту 1.5 Положення про преміювання працівників Лубенської ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області, затвердженого наказом Лубенської ОДПІ від 02.03.2016 № 76 (далі Положення № 76), підставою для виплати премії є наказ Лубенської ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області, погоджений з профспілковим комітетом.

Пунктом 2.1 Положення № 76 передбачено, що фонд преміювання утворюється у розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів за штатним розписом та економії фонду оплати праці.

Згідно з пунктом 3.4 Положення № 76 визначення загального відсотка щомісячного преміювання за результатами роботи здійснюється шляхом виведення відношення фонду преміювання за результатами роботи за місяць та утвореної економії фонду оплати праці за вирахуванням сум, направлених на формування фонду керівника, до фонду посадових окладів працівників інспекції.

Пунктом 4.3 Положення № 76 передбачено, що преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи у звітному періоді (місяці, році) з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Отже, зі змісту Положень № 149 та № 76 вбачається, що преміювання працівників Лубенської ОДПІ обумовлене наявністю економії фонду оплати праці.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом Лубенської ОДПІ від 28.04.2016 № 9 "Про преміювання працівників Лубенської ОДПІ" вирішено преміювати працівників інспекції у розмірі 50 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час за лютий 2016 року, згідно з додатком /а.с. 64/.

Наказом Лубенської ОДПІ від 27.05.2016 № 14 "Про преміювання працівників Лубенської ОДПІ" прийнято рішення про преміювання працівників інспекції у розмірі 50 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час за березень 2016 року, згідно з додатком /а.с. 65/.

29.06.2016 Лубенською ОДПІ видано наказ № 15 про преміювання працівників інспекції у розмірі 30 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час за квітень 2016 року, згідно з додатком /а.с. 66/.

Із додатків до наказів вбачається, що в список працівників на преміювання включений ОСОБА_1 /а.с. 67-68/.

Згідно з письмовими поясненнями відповідача премії виплачені також і звільненим на момент прийняття рішень про преміювання працівникам, які працювали в Лубенській ОДПІ у період із лютого по квітень 2016 року, зокрема ОСОБА_1

Таким чином, суми, які надійшли на рахунок позивача від Лубенської ОДПІ, а саме: 29.04.2016 772,65 грн, 31.05.2016 342,44 грн та 30.06.2016 313,09 грн, є преміями за лютий 2016 року, березень 2016 року та квітень 2016 року, відповідно.

Як вбачається із матеріалів справи, виплата премій за лютий-квітень 2016 року ОСОБА_1 здійснена Лубенською ОДПІ вже після дати його звільнення 22.04.2016, а саме: 29.04.2016 , 31.05.2016 та 30.06.2016.

У письмових поясненнях відповідач вказав на те, що після нарахування всім працівникам Лубенської ОДПІ заробітної плати за квітень 2016 року утворилась економія фонду оплати праці, і саме за рахунок вказаних коштів здійснено преміювання працівників інспекції за лютий - квітень 2016 року.

При цьому, відсутність економії фонду оплати праці на день звільнення позивача 22.04.2016 підтверджується довідкою Лубенської ОДПІ від 20.10.2016 № 4424/10/16-18-10-12 /а.с. 97/.

Суд дійшов висновку, що виплата ОСОБА_1 премій за лютий-квітень 2016 року після дати його звільнення проведена не з вини відповідача, оскільки преміювання працівників інспекції здійснюється у випадку утворення економії фонду оплати праці, яка не може бути прорахована наперед.

Станом на 22.04.2016 економії фонду оплати праці не було, у зв'язку із чим премія за лютий-квітень 2016 року працівникам інспекції, серед інших і ОСОБА_1, не була нарахована, відповідно у цьому випадку перераховані суми премій не належать до сум, які повинні бути виплачені працівнику при звільненні в порядку статті 116 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач довів відсутність своєї вини у затримці розрахунку при звільненні позивачу, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у тому числі щодо відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна