Справа № 2а-5283/12/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Київ К/800/50386/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року

у справі № 2а-5283/12/1370 (№ 179194/12)

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби

третя особа: Управління Державної казначейської служби у Франківському районі міста Львова Львівської області

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - відповідач), третя особа - Управління Державної казначейської служби у Франківському районі міста Львова Львівської області (далі - третя особа), про: визнання протиправними дій ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_1 податкової знижки за наслідками звітного податкового 2011 року за навчання доньки ОСОБА_2; зобов'язання ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС нарахувати ОСОБА_1 податкову знижку за наслідками звітного податкового 2011 року за навчання доньки ОСОБА_2; зобов'язання ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 сум надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в задекларованому розмірі - 1184,40 грн., встановленому внаслідок застосування права на одержання податкової знижки за наслідками звітного податкового 2011 року, та подати цей висновок для виконання Управлінню державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області; зобов'язання ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн., завдану своїми неправомірними діями, які полягають у незаконній відмові у здійснені нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового року та створенні штучних незаконних перешкод для реалізації законних прав та інтересів у сфері податкових правовідносин (в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 03 вересня 2012 року).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року позов був задоволений частково. Визнано протиправними дії ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_1 податкової знижки за наслідками звітного податкового 2011 року за навчання доньки ОСОБА_2. Зобов'язано ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС нарахувати ОСОБА_1 податкову знижку за наслідками звітного податкового 2011 року за навчання доньки ОСОБА_2. Зобов'язано ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 сум надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в задекларованому розмірі - 1184,40 грн., встановленому внаслідок застосування права на одержання податкової знижки за наслідками звітного податкового 2011 року та подати цей висновок для виконання Управлінню державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Протягом 2011 року ОСОБА_2 навчалася на заочній формі навчання у Національному університеті «Львівська політехніка» (договір від 03 серпня 2010 року № 728.10) та у Львівському національному університеті імені Івана Франка (договір від 01 серпня 2011 року № 228 зм-11) (арк. справи 79-80).

22 лютого 2012 року ОСОБА_1 подала до податкового органу декларацію про доходи, отримані у 2011 році, до якої було долучено перелік сум витрат, що включаються до складу податкового кредиту, розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку або сплаті до бюджету, у тому числі у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту.

Листами від 10 квітня 2012 року та від 01 червня 2012 року відповідач повідомив позивача про наслідки розгляду декларації поданої і зазначив, що при вирішенні питання надання податкової знижки податкові органи керуються і нормами Сімейного кодексу України (статті 180 та 199), згідно з якими батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх (до 18 років) дітей, а якщо повнолітні діти продовжують навчатися, то обов'язок покладається на батьків до досягнення дітьми двадцятирічного віку, а оскільки ОСОБА_2 1986 року народження, то ОСОБА_1 не має підстав для реалізації права на податкову знижку за навчання доньки (арк. справи 9-10).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що чинним законодавством не передбачено обмежень щодо права на податкову знижку зважаючи на вік студента, чи права на здобуття першої вищої чи середньої освіти, чи другої вищої чи середньої освіти, а Податковий кодекс України не містить посилань на «обов'язкову» чи «необов'язкову» освіту. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не зазначено, в чому саме полягає завдана їй моральна (немайнова) шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю їй заподіяно, а також не доведено належними доказами факт заподіяння моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.170 пункту 14.1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 166.1 статті 166 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Згідно з пунктом 166.2 статті 166 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

Підпунктом 166.3.3 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, зокрема, суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості здобуття середньої професійної або вищої освіти такого платника податку та/або члена його сім'ї першого ступеня споріднення, який не одержує заробітної плати. Така сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, в розрахунку на кожну особу, яка навчається, за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки № 11/6688 від 19 жовтня 2012 року, виданої Львівським міським центом зайнятості, ОСОБА_2 з 04 листопада 2011 року по 04 травня 2012 року перебувала на обліку як безробітна (арк. справи 78).

У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік ОСОБА_1 у розділі V Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб (код рядка 13.02) зазначена сума податку, що підлягає поверненню з бюджету, становить 1184,40 грн. (арк. справи 41-44). При цьому, судами попередніх інстанцій було встановлена, що вказана сума податковим органом не оспорюється.

Також, в матеріалах справи наявні копії квитанцій на підтвердження сплачених позивачем на користь закладів освіти коштів для компенсації вартості здобуття вищої освіти доньки - ОСОБА_2 (арк. справи 31-32).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ І.Я. Олендер

_____________________ Т.М. Шипуліна