Справа № 592/3017/16-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 р.Справа № 592/3017/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.08.2016р. по справі № 592/3017/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Заступника начальника Державної фіскальної служби України Сумської митниці ДФС Міщенка Юрія Анатолійовича

про визнання постанови протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України Сумської Митниці ДФС до заступника начальника Міщенка Юрія Анатолійовича, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 0067/80502/16 від 09.03.2016 року заступника начальника Державної фіскальної служби України Сумської митниці ДФС Міщенка Ю. А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 470 МК України у виді штрафу у розмірі 8500 грн.; витребувати у відповідача - Державної фіскальної служба України Сумська Митниця ДФС: 40020 м. Суми, вул. Воровського, 24, адміністративні матеріали за ч. 3 ст. 470 МК України відносно ОСОБА_1; зупинити виконання постанови ОСОБА_1 до вирішення питання по суті (вхідний № 11639/16вх від 25.03.2016 року).

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.08.2016 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову № 0067/80502/16 від 09.03.2016 року заступника начальника Державної фіскальної служби України Сумської митниці ДФС до заступника начальника Міщенка Юрія Анатолійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 470 МК України у виді штрафу у розмірі 8500 грн (вісім тисяч п'ятсот) гривень. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Сумською митницею ДФС подано апеляційну скаргу, в якій остання просить суд скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.08.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Сумська митниця ДФС посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що апелянт оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою постановою № 0067/80502/16 від 09.03.2016 року заступника начальника Державної фіскальної служби України Сумської митниці ДФС Міщенка Ю. А. позивача - ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 470 МК України та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів правомірності притягнення позивача до відповідальності та не надав доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови про порушення митних правил № 0067/80502/16 від 09.03.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 25 ст. 4 Митного кодексу України термін "митний режим" визначено, як комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Положеннями ст. 71 Митного кодексу України "Вибір та зміна митного режиму" передбачено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

З цього випливає, що Митним кодексом України передбачена можливість усного декларування точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митний кодекс України від 13 березня 2012 року містить главу 17 "Транзит" та статті 90-102, норми яких встановлюють конкретний правовий порядок застосування норм митного режиму транзиту.

Відповідно до ст. 90 цього Кодексу транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями ч.4 ст. 92 Митного кодексу України" умови поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту" визначено, що для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати митному органу митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару; 2) у випадках, визначених законодавством, надати митному органу дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 94 цього Кодексу "Документи, що використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту" для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація).

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, під час розгляду справи відповідач, всупереч вимогам ст. 71 КАС України, не надав належних та допустимих доказів правомірності притягнення позивача до відповідальності та не надав доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови про порушення митних правил № 0067/80502/16 від 09.03.2016 року.

Відповідно до ст. 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно ст. 105 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу. У разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.

Судовим розглядом було встановлено, що позивач під час в'їзду на територію України дотримався вимог ст. 103 МК України та Конвенції про тимчасове ввезення, оскільки в'їхав на територію України для виконання своїх службових обов'язків на автомобілі комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення.

Згідно реєстраційного документу серії НОМЕР_1 Автомобіль "Mercedes BENS Е 270", реєстраційний номер НОМЕР_2 VIN-код: НОМЕР_3, д. н. НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1, належить на праві власності підприємству - фірма "Генесія Груп" ТОВ (а. с. 31).

Відповідно укладеного договору доручення на комерційне використання транспортного засобу № № 05/02/15 від 05.02.2015 року, укладеного між Фірмою "Генесіа Груп Сп. з о.о" (замовником) та фізичною особою - громадянином України ОСОБА_1 (виконавцем), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання на регулярній основі виконувати за вказівками замовника та/або представництва завдання, з використанням транспортного засобу замовника для здійснення, в рамках Конвенції про тимчасове ввезення комерційного безоплатного перевезення вантажів, належних замовнику та/або представництву, а також комерційного безоплатного перевезення вантажів, які призначаються для замовника та/або для представництва, на територію України, через територію України, з території України (а. с. 14 - 16).

Відповідно до ч.1 ст. 2 "Конвенції про тимчасове ввезення" кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції. Україна з 22 вересня 2004 року стала однією із Договірних Сторін "Конвенції про тимчасове ввезення" на підставі Закону України "Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення" від 24 березня 2004 року № 1661-IV.

Тому, згідно ч.1 ст.2 "Конвенції про тимчасове ввезення" Україна, як Договірна Сторона Конвенції про тимчасове ввезення, зобов'язана надавати згоду на тимчасове ввезення транспортних засобів.

Положеннями ч. 2 ст. 2 "Конвенції про тимчасове ввезення" передбачено, що режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру. У додатку С до ст.2 цієї Конвенції передбачено, що правом на тимчасове ввезення відповідно до ст. 2 Конвенції користуються транспортні засоби комерційного використання.

Колегія суддів зазначає, що транспортний засіб, на якому позивач в'їхав на митну територію України, є транспортним засобом комерційного призначення у розумінні Митного кодексу України та Стамбульської конвенції, що підтверджується наступним.

Згідно ст.4 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення - це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Відповідно до ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби, які використовуються виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Згідно Додатку С до Конвенції "Про тимчасове ввезення" "комерційне використання" означає - платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

У матеріалах справи наявні достатні, належні та допустимі докази того, що автомобіль позивача є транспортним засобом комерційного призначення, що в'їхав на територію України в режимі тимчасового ввезення.

Жодних доказів того, що автомобіль використовувався позивачем в особистих цілях відповідач суду не надав, у матеріалах справи таких доказів не має.

Згідно з ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митний режим транзиту до автомобілю "Mercedes BENS Е 270", реєстраційний номер НОМЕР_2 VIN-код: НОМЕР_3, д.н. НОМЕР_4, як транспортного засобу комерційного призначення, відповідачем був застосований безпідставно, а отже і штраф за порушення строку доставки такого транспортного засобу (строку транзитного перевезення), передбачений ч. 3 ст. 470 МК України, також не мав бути застосований до позивача.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови № 0067/80502/16 від 09.03.2016 року заступника начальника Державної фіскальної служби України Сумської митниці ДФС Міщенка Ю. А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 470 МК України у виді штрафу у розмірі 8500 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.08.2016р. по справі № 592/3017/16-а в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 10.11.2016 р.