Справа № 803/181/15-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 р. Справа № 876/6834/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Смоленського Д.П., Качан Т.В., відповідача

Грицищин І.О., Цюпан Л.М., Кузьменко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у адміністративній справі №803/181/15-a за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сальве» (далі - ТзОВ «Сальве», позивач, товариство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, відповідач, інспекція) про визнання безпідставним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22 грудня 2014 року №.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 22 грудня 2014 року № . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» судові витрати у сумі 487, 20 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зазначили, що позивачем не доведено реальність господарських операцій з надання послуг оренди, інформаційно-консультативних та бухгалтерських послуг та не доведено правомірність формування собівартості реалізованих товарів у власному бухгалтерському обліку. Вважає вірними висновки податкового органу викладені у акті перевірки, а оскаржене позивачем податкове повідомлення - рішення правомірним. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники відповідача апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Представники позивача проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Зазначили, що наданими первинними документами товариство довело правомірність формування собівартості реалізованих товарів у власному бухгалтерському обліку та реальність господарських операцій з надання послуг оренди, інформаційно-консультативних та бухгалтерських послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. В період з 13 жовтня 2013 року по 21 листопада 2013 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Сальве» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 28 листопада 2014 року № 13/22-01/20148147.

Перевіркою встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1 пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 8 463 312 грн. в тому числі за 2012 рік в сумі 5 715 441 грн. рядка та 2013 року в сумі 8 463 312 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 32 806 590 грн., а саме декларування за півріччя 2012 року в сумі 3 426 648 грн., 9 міс. 2012 року в сумі 7 832 591 грн., 2012 рік 13 045 756 грн. та 2013 рік 19 760 834 грн.

За наслідками перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 грудня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 49 088 775 грн., в тому числі за основним платежем - 32 725 852 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16 362 925 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивачем доведено правомірність формування собівартості реалізованих товарів у власному бухгалтерському обліку, враховуючи результати судової-економічної експертизи, яка також підтвердила правильність ведення бухгалтерського обліку в частині формування собівартості реалізованих товарів, а також доведено реальність господарських операцій з надання послуг оренди, інформаційно-консультативних та бухгалтерських послуг.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Пунктами 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР від 22 травня 1997 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №283/97-ВР) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно із пунктом 3.1 статті 3 Закону № 283/97-ВР об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону № 283/97-ВР визначено, що валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пункту 5.1 та підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону №283/97-ВР визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із частиною четвертою підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 283/97-ВР, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат. Такими підставами є: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З аналізу наведених вище норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» видно, що визначальною ознакою віднесення платником податку (покупцем) витрат до валових є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку. При цьому, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні придбаного товару (отриманих робіт, послуг) сум ПДВ до складу податкового кредиту, є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції. Разом з тим, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судом встановлено, що ТзОВ «Сальве» протягом періоду що перевірявся, було придбано товару (лікарські засоби, засоби гігієни, дитяче харчування та інше) на загальну суму 173 577 408 грн.

ТзОВ «Сальве», як підприємство роздрібної торгівлі, здійснює облік товарно-матеріальних цінностей по рахунку бухгалтерського обліку 28 «Товари» із застосуванням передбаченого вимогами пункту 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20 жовтня 1999 року №246 сумового методу в розрізі складів, а не в розрізі номенклатури товарів.

Позивач застосовує сумовий облік товарно-матеріальних цінностей на базі програмного забезпечення « 1С Бухгалтерія для України», розробленого для ведення обліку на підприємствах, які здійснюють діяльність із роздрібного продажу. Даний факт підтверджується наказом №1 від 03 січня 2012 року «Про облікову політику» .

Згідно пункту 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», оцінка за цінами продажу заснована на застосуванні підприємствами роздрібної торгівлі середнього проценту торговельної оцінки товарів.

Собівартість реалізованих товарів визначається як різниця між продажною (роздрібною) вартістю реалізованих товарів і сумою торгівельної націнки на ці товари. Сума торговельною націнки на реалізовані товари визначається як добуток продажної (роздрібної) вартості реалізованих товарів і середнього відмотку торговельної націнки. Середній відсоток торговельної націнки визначається діленням суми залишку торговельних націнок на початок звітного місяця і торговельних націнок у продажній вартості одержаних у звітному місяці товарів на суму продажної (роздрібної) вартості залишку товарів на початок звітного місяця та продажної роздрібної) вартості одержаних у звітному місяці товарів.

Сумовим методом обліку є облік товарно-матеріальних цінностей в грошовому вимірі. Товари, одержані в роздрібну торгівлю оприбутковуються в день їх одержання на основі накладних та інших супроводжуючих документів по товару в вартісному вимірі.

Потім з оптового складу товари переміщяються в аптеку на рахунок 282. При переміщенні товару в аптеку формується торгова націнка, після чого товари реалізуються покупцям.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що висновки податкового органу щодо завищення витрат відображених в рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних та реалізованих товарів» на загальну суму 173 577 408 грн. є необґрунтованими.

Крім того, ведення номенклатурного обліку товарів є правом товариства, а не обов'язком.

Контролюючому органу надавалися всі первинні документи по рахунку 28 в сумарному виразі, що підтверджується письмовими доказами та не заперечувалось представниками Луцької ОДПІ у судовому засіданні. Проте, вказані первинні документи не були дослідженими податковим органом, що свідчить про безпідставність висновків про те, що товариство неправомірно формувало свої витрати та вело неправильний облік товарів.

Також необґрунтованими є доводи апелянта про ненадання документів на підтвердження обґрунтованості формування собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), оскільки відповідно до листа ТзОВ «Сальве» від 20 листопада 2014 року №303 товариством надано документи по контрагентах ТОВ «Каштан трейд» та фірма ТД «Каскад».

Крім того, відповідно висновку №1905 судово-економічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 травня 2016 року судові експерти зазначили, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ТзОВ «Сальве» (акт від 28.11.2014 року №13/22/-01/20148147) щодо завищення підприємством витрат, відображених у рядку 05.1 Декларацій з податку на прибуток підприємств «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 173 577 408, 00 грн., в тому числі за півріччя 2012 року в сумі 18 046 594,00 грн., 9 місяців 2012 року в сумі 38 571 703.00 грн., 2012 рік в сумі 66 956 596,00 грн. та за 2013 рік в сумі 106 620 812.00 грн.

Оскільки висновком судової-економічної експертизи підтверджено правильність формування собівартості реалізованих товарів у бухгалтерському обліку позивача, враховуючи, що контролюючий орган не скористався своїм правом перевірити фактичне формування цієї собівартості на підставі наявних первинних документів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку що висновки Луцької ОДПІ в цій частині є необґрунтованими та протиправними.

Крім того судом встановлено, що ТзОВ «Сальве» в перевіряємому періоді отримувало послуги оренди приміщень, а саме від орендодавців: ОСОБА_6 відповідно до договору оренди від 17 березня 2009 року за яким ТзОВ «Сальве» приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 68,1 м.кв.; ОСОБА_7 відповідно до договору оренди частини нежитлового приміщення від 14 лютого 2012 року за яким ТзОВ «Сальве» приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_2, загальною площею 63,5 м.кв.

Реальність вказаних взаємовідносин підтверджується наявними у матеріалах справи договорами оренди, актами приймання-передачі приміщення, актами здачі прийняття робіт, додатковими угодами, актами про надання послуг по оренді приміщення, довіреностями.

Як слідує із змісту довіреностей ОСОБА_8 від 19 березня 2010 року видана ОСОБА_6; ОСОБА_9 видана ОСОБА_10 власник приміщення доручає від свого імені користуватись та розпоряджатись без права продажу, а також бути його представником при укладенні договорів оренди.

Відповідно до частини першої статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, у якому одна сторона (представник) зобов'язується або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відтак у осіб, на які видані довіреності наявний повний обсяг повноважень щодо укладення й підписання договорів оренди.

Що стосується того, що довіреність на підприємця ОСОБА_6 складена 19 березня 2009 року, а первинні документи складені 17 березня 2009 року, то вказане не спростовує факту оренди даних приміщень і здійснення там господарської діяльності ТзОВ «Сальве».

Крім того, по даних договорах оренди позивачем, як податковим агентом, сплачувався податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується представленими позивачем в судовому засіданні та долученими до матеріалів справи платіжними дорученням за період що перевірявся.

Судом також встановлено, що за період, що перевірявся, товариство отримувало інформаційно-консультаційні, бухгалтерські послуги.

Апелянт вважає, що в наданих первинних документах щодо отримання таких послуг відсутні відомості про осіб відповідальних за здійснення даних послуг, не вказано спосіб надання консультацій. До перевірки також не надано звіти про надання послуг чи інші первинні документи щодо отримання послуг саме в господарській діяльності.

06 травня 2009 року ТзОВ «Сальве» прийнято наказ про прийняття на роботу ОСОБА_11 на посаду фінансового директора.

07 травня 2010 року ОСОБА_11 звільнено з посади фінансового директора, що підтверджується наказом №90/2 про припинення трудового договору.

В період 3 10 травня 2010 року по 30 серпня 2013 року функціональні обов'язки фінансового директора виконував фізична особа-підприємець ОСОБА_11 відповідно до договорів про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку від 10 травня 2010 року, від 10 травня 2011 року, від 10 травня 2012 року та від 10 травня 2013 року.

Згідно до наказу від 02 вересня 2013 року № 667 головному бухгалтеру Качан Т.В. доручено виконання обов'язків фінансового директора у зв'язку з виробничою необхідністю.

Позивачем представлено акти здавання-приймання виконаних робіт до договорів про виконання робіт за 2010-2012 роки, з яких убачається, які саме роботи (консультації) згідно з зазначеними договорами виконано.

На думку суду, порушень зі сторони товариства щодо відносин про надання консультативних послуг з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 не встановлено.

Крім того, на етапі відкриття нового структурного підрозділу, яким є аптеки та аптечні пункти, товариством укладено ряд договорів на здійснення консультативних послуг, зокрема: з ТзОВ «Сігма-Львів» на суму 37 150 грн. та ФОП ОСОБА_12 на суму 188 400 грн., а саме: договір №2 від 24 січня 2012 року, договір №23 від 20 серпня 2013 року, договір №24 від 05 вересня 2013 року, договір №33 від 08 листопада 2013 року, договір №40 від 24 грудня 2013 року, договір №47 на здійснення консультативних, експертних послуг від29 грудня 2011 року, договір №09 від 01 квітня 2013 року, договір №12 від 23 квітня 2013 року, договір №16 від 25 квітня 2012 року, договір №17 від 25 червня 213 року, договір №18 від 10 липня 2013 року, договір № 19 від 24 липня 2013 року, договір № 30 від 27 червня 2012 року, договір № 34 від 11 липня 2012 року, договір №36 від 31 липня 2012 року, договір №39 від 10 вересня 2012 року, договір №40 від 24 вересня 2012 року.

Вказані послуги полягають у наданні інформаційно-консультативних послуг по реєстрації дозвільних документів, в тому числі оформлення відомості аптеки для роздрібної торгівлі лікарськими засобами згідно діючого законодавства України (опрацювання документації, яка необхідна для виготовлення відомостей аптечного закладу; надання усних рекомендацій по усуненню недоліків і невідповідностей у даних документах). Подання заяви та документів, що додаються до заяви про отримання ліцензії, отримання ліцензії в органах ліцензування.

Обсяг послуг конкретизований в актах виконаних робіт до кожного договору окремо та кожному структурному підрозділу, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт за договором.

Крім того, 31 серпня 2015 року закрито кримінальне провадження щодо ухилення службових осіб ТзОВ «Сальве» в період 2012-2013 років від сплати податків на загальну суму 1 900 00 гр. шляхом відображення в податковому обліку господарських операцій з ПрАТ «Альба Україна», ТОВ «Оптімал», ТОВ «Сігма-Львів», ТОВ «Каштан Трейд», ТОВ «Адверсон», ТОВ «Девело» у зв'язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі підтверджують обґрунтованість і відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704.

Натомість відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сальве» довело правомірність формування собівартості реалізованих товарів у власному бухгалтерському обліку, враховуючи результати судової-економічної експертизи, яка також підтвердила правильність ведення бухгалтерського обліку в частині формування собівартості реалізованих товарів, а також зважаючи на недоведеність податковим органом нереальності господарських операцій з надання послуг оренди, інформаційно-консультативних та бухгалтерських послуг, податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 22 грудня 2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню в цілому.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у адміністративній справі №803/181/15-a - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 08.11.2016р.