Справа № 465/39998/16-а,2-а/465/329/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Справа № 876/5699/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника ОСОБА_2

відповідача по справі: не з'явився

третьої особи по справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року про відмову у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третьої особи ЛКП «Затишне» про визнання дій протиправними та скасування договору,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 звернулася з позовом в суд до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третьої особи ЛКП «Затишне» та просила визнати протиправними дії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради при укладенні договору №45 від 21.03.2016 року з ТзОВ «Техексбуд» на проведення робіт та інженерних мереж в будинку АДРЕСА_1 і на прибудинковій території вказаного будинку; скасувати договір №45 від 21.03.2016 року укладений між Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради та ТзОВ «Техексбуд» на проведення робіт в інженерних мережах будинку АДРЕСА_1 та прибудинковій території вказаного будинку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі №465/3998/16а з мотивів непідсудності справи адміністративним судам.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року в справі №465/3998/16а та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд не в повній мірі з'ясував всі обставини, які мають значення для справи, порушив норми як матеріального так і процесуального права, і це призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Колегія суддів суду апеляційної інстанції, такий висновок вважає обгрунтованим з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення Товариства до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій (Постанова Пленуму ВАСУ №8 від 20.05.2013 року).

Згідно норми статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

А в п.1 ч.2 ст.11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради до повноважень районної адміністрації належить, зокрема, забезпечення благоустрою району та залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; проведення за рахунок бюджетних коштів реконструкції, капітальних ремонтів і ремонтів об'єктів житлово-комунального господарства та соціально-культурного призначення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно вказав на те, що у відносинах, які склалися, відповідач як виконавчий орган Львівської міської ради згідно наданих повноважень вільний у виборі суб'єкта щодо здійснення реконструкції, капітальних ремонтів і ремонтів об'єктів житлово-комунального господарства та соціально-культурного призначення на договірних засадах, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій як щодо іншої сторони договору, так тим більше і для позивача у справі.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові №21-291а11(1) від 09 квітня 2012 року, №21-493а14 від 11 листопада 2014 року.

З огляду на наведене апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 160 ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1.ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року в справі №465/3998/16а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 07.11.2016 року