Справа № 826/8482/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 жовтня 2016 року № 826/8482/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (надалі також - відповідач, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області ), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 12.05.2016 року №188-1707 та №189-1707.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення з сплати земельного податку, суперечать нормам чинного законодавства, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на правову позицію, наведену в письмових запереченнях від 02.08.2016 року. Зокрема, в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень представник відповідача зазначив, що донарахування податкового зобов'язання по земельному податку було здійснено контролюючим органом у порядку та на підставі норм чинного законодавства, а тому просив відмовити у задоволені позовних вимог.

У судове засідання 20.09.2016 року представники сторін не завилися, про дату час та місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне

Фактичні обставини справи свідчать, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8,939 га з кадастровим номером: НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво_Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, цільове призначення земельної ділянки: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки яка знаходиться у власності від 05.02.2015 року №01-21/586 Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області встановлено нормативно грошову оцінку земельної ділянки, що належить ОСОБА_1, у розмірі 21 318 314,49 грн.

19.10.2015 року керуючись ст.102 та п.274.1 ст.274 ПКУ посадовими особами ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області було здійснено донарахування податкового зобов'язання по земельному податку та сформовано податкові повідомлення-рішення за №59571-17 та №59573-17 по земельному податку з фізичних осіб за 2013 та 2014 роки у розмірі 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земель.

Будучи не згодним з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до ГУ ДФС у Київській області та ДФС України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 23.03.2016 року №2969/К/99-99-10-01-02-25, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме податкові повідомлення-рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 19.10.2015 року №59571-17, №59573-17, в частині сплачених сум грошових зобов'язань із земельного податку за 2013 рік у розмірі 5123,11 грн. та за 2014 рік у розмірі 5122,94 грн. - скасовано, в іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

В подальшому, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області було винесено нові податкові повідомлення-рішення від 12.05.2016 року №188-1707 та №189-1707, якими позивачу зменшено суми грошового зобов'язання із земельного податку з урахуванням рішення ДФС від 23.03.2016 року №2969/К/99-99-10-01-02-25 за 2013 у розмірі 165647,54 грн. та за 2014 рік у розмірі 165647,36 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 12.05.2016 року №188-1707 та №189-1707 ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями ч. 1 і 2 ст. 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.14.1.72., пп.14.1.73., пп.14.1.74. п.14.1. ст.14. ПК України, земельний податок - обов'язків платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Плата за землю регулюється розділом XIII ПК України.

Згідно п.269.1. ст.269 Кодексу, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.270.1. ст.270 ПК України).

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 цього Кодексу встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

В свою чергу відповідно до абз. 13 ст. 1 Закону України від 11.12.2003 № 1378-IV «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 5 ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку.

Згідно із ч. 3 ст. 201 Земельного кодексу України грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Згідно з п. 274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Як встановлено п. 276.1. ст. 276 ПК України податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), зайняті житловим фондом, автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, які використовуються без отримання прибутку, гаражно-будівельними, дачно-будівельними та садівницькими товариствами, індивідуальними гаражами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, справляється у розмірі 3 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 8,939 га з кадастровим номером: НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка та належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджуються Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_3).

Цільове призначення земельної ділянки, що належить позивачу, відповідно до вищезазначеного державного акту, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0136 від 12.02.2013 року та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки яка знаходиться у власності від 05.02.2015 року №01-21/586 Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Таким чином, грошове зобов'язання позивача за 2013-2014 роки зі сплати земельного податку мало вираховуватись у відповідності до норм чинного законодавства, а саме статті 276 Податкового кодексу України, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

При цьому, доводи відповідача, щодо необхідності перерахунку грошового зобов'язання позивача за 2013-2014 роки, у зв'язку з надходженням від Держгеокадастру листа від 05.08.2015 року №8-1012-0.4-169/2-15 та листа Софіївсько-борщагівської сільської ради від 26.01.2016 року №57, за яким ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області було встановлено, що протягом 2013-2014 року років земельний податок громадянина ОСОБА_1 вираховувався без врахування даних Держгеокадастру, спростовуються вищезазначеним.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (абз. 1 п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України).

Зі змісту ст.ст. 193, 194, 195 Земельного кодексу України вбачається, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою, зокрема, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів.

Згідно з п. 2 вказаного вище Положення державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

За змістом ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, саме офіційна інформація, що мітиться в державному земельному кадастру стосовно використання земельної ділянки за призначенням, визначеним землевпорядною та іншою спеціальною документацією є підставою для визначення категорії цільового призначення земельної ділянки, цільового призначення її використання.

При цьому, Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306 до земель житлової забудови належать землі:

- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (ст. 40 ЗК України);

- для колективного житлового будівництва ( ст. 41 ЗК України);

- для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (ст. 42 ЗК України);

- для будівництва і обслуговування будівель тимчасового проживання;

- для будівництва індивідуальних гаражів;

- для колективного гаражного будівництва;

- для іншої житлової забудови;

- для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

З огляду на вищевикладене у разі відведення відповідною радою земельних ділянок під будівництво житлового фонду і відображення цих земельних ділянок за даними державного земельного кадастру як земель житлового фонду такі земельні ділянки оподатковуватимуться відповідно до статті 276 ПК України, що діяла на момент спірних правовідносин.

Крім того, суд наголошує, що у письмових запереченнях відповідача не міститься жодних пояснень з приводу правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 12.05.2016 року №188-1707 та №189-1707, а відтак відповідачем не доведена правомірність вищезазначених рішень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України)

Відповідачем в ході розгляду адміністративної справи не доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 69-71, 94, 128, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 12.05.2016 року №188-1707 та №189-1707.

3. Стягнути судові витрати у сумі 3312,95 грн. (три тисячі дванадцять гривень 95 копійок) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур