Справа № 2-а-8060/10/1570
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 р.Справа № 2-а-8060/10/1570

Категорія:8.2.6Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Бойка А.В., Яковлєва О.В.,

за участю секретаря Родіонова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Деревообробний завод»на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Деревообробний завод»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2010 року ВАТ «Деревообробний завод»звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Малиновському районі м.Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.07.2010р. №/3 та №/3.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, про порушення позивачем п.1.32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п.1.4 ст.1, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»є безпідставними, оскільки товариством до складу податкового кредиту включено тільки ті суми, які підтверджені податковими накладними. Посилання ж в акті перевірки на матеріали досудового слідства по кримінальній справі, яким встановлено, що громадянином ОСОБА_2 організовано схему незаконної діяльності по сприянню мінімізації податкових зобовязань, встановлено факт створення фіктивного підприємства ТОВ «Шерус», яке зареєстроване громадянином ОСОБА_3 без наміру займатися підприємницькою діяльністю, а також нібито встановлено, що ВАТ «ДОЗ»по попередній змові з ОСОБА_2 здійснювали перерахунки грошових коштів на рахунки ТОВ «Шерус»без отримання товару, тобто операції між контрагентами були безтоварні, позивач вважає безпідставними, оскільки тільки після винесення рішення або вироку судом можна стверджувати, що такі злочинні дії взагалі дійсно відбулися, особи діяли з умислом, а встановлені в рамках кримінальної справи факти є дійсними.

ДПІ у Малиновському районі м.Одеси проти позову заперечила, зазначивши, що проведеною перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту ВАТ «Деревообробний завод»включені суми ПДВ по операціях згідно договору №30 від 10.07.2007р., укладеного з ТОВ «Шерус», однак первинних документів, які б підтверджували реальність даних господарських операцій та їх товарність позивачем не надано. Як наслідок, являється неможливим встановити факт придбання позивачем товару та факт його подальшого використання у власній господарській діяльності. Спірні податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м.Одеси вважає правомірними, в задоволенні позову просила відмовити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2011р. позов ВАТ «Деревообробний завод»залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ВАТ «Деревообробний завод»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування судом обставин справи, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 11.02.2010р. по 16.02.2010р., на підставі направлення №107 від 10.02.2010р. та наказу №99 від 10.02.2010р., ДПІ у Малиновському районі м.Одеси було проведено позапланову виїзну перевірку ВАТ «Деревообробний завод»щодо взаємовідносин з ТОВ «Шерус»за період з липня 2007р. по грудень 2007р., за результатами якої складено акт перевірки №37/23-213/05514910 від 19.02.2010р.

В матеріалах перевірки вказується на порушення ВАТ «Деревообробний завод»п.1.4 ст.1, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження ПДВ у сумі 70398,50 грн. (у тому числі: серпень 2007р. 25833,33 грн., вересень 2007р. 3450 грн., жовтень 2007р. 5933,33 грн., листопад 2007р. 22750 грн., грудень 2007р. 12131,83 грн.); п.1.32, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 87998 грн. (в тому числі: 3 квартал 2007р. 87998 грн.) в результаті того, що укладені ВАТ «Деревообробний завод»з ТОВ «Шерус»договори №30 від 10.07.2007р. та №31 від 17.07.2007р. відповідно до п.п. 1, 2 ст.215, п.п.1.5 ст.203 ЦК України є нікчемними і в силу ст.216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю.

На підставі вказаного акту перевірки 03.03.2010р. ДПІ у Малиновському районі прийнято податкові повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на прибуток в сумі 131997 грн. (в тому числі: за основним платежем 87998 грн., за штрафними санкціями 43999 грн.) та №/0, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 105597,75 грн. (в тому числі: за основним платежем 70398,50 грн., за штрафними санкціями 35199,25 грн.).

В результаті адміністративного оскарження скарги ВАТ «Деревообробний завод»залишені без задоволення та 21.07.2010р. ДПА України прийняла податкові повідомлення рішення №/3, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на прибуток в сумі 131997 грн. та №/3, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 105597,75 грн.

Відмовляючи в задоволення позову ВАТ «Деревообробний завод»суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на доведеність зафіксованих актом перевірки порушень позивачем норм податкового законодавства. Колегія суддів погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що в ході позапланової виїзної перевірки встановлено, що 10.07.2007р. між ВАТ «Деревообробний завод»та ТОВ «Шерус» було укладено договір поставки №30, відповідно до умов якого продавець (ТОВ «Шерус») зобовязувався передати у власність позивача обладнання згідно специфікації, а покупець (ВАТ «Деревообробний завод») зобовязувався прийняти товар та оплатити його вартість. Договором також передбачено, що транспортування товару мало здійснюватись постачальником (ТОВ «Шерус») та кожна поставка мала супроводжуватись оформленням відповідних товаротранспортних документів, які мали фіксувати дату та обсяг поставки кожної партії товару.

Відповідно до п.5.1, п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду, у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податків за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання у господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Не підлягають включенню та складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами). У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 (далі Правила), передбачено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно п. 11.1-11.10 Правил Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом вантажовідправник повинен виписувати у кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою. Після прийняття вантажу згідно із товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у вантажовідправника, другий передається водієм вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передаються Перевізнику. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми із обовязковим зазначенням відомостей про вантаж. У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись при розрахунках із Замовником.

Типові форми єдиної первинної транспортної документації, зокрема, й товарно-транспортну накладну, затверджено спільним наказом Мінтранспорту України та Мінстату України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», в п.2 якого зазначено, що ведення зазначених форм первинного обліку всіма субєктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обовязковим.

У разі відсутності первинної транспортної документації, що підтверджує отримання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом платник податку не має підстав віднести такі витрати до складу валових витрат. З матеріалів справи вбачається, що ні під час перевірки, ні до суду першої та апеляційної інстанції ВАТ «Деревообробний завод»не надано первинних документів, які б підтверджували реальність господарських операції з ТОВ «Шерус»та їх товарність, зокрема, не надано доказів того, яким чином відбувалось отримання та перевезення придбаного товару. Як наслідок, являється неможливим встановити ні факт придбання ВАТ «Деревообробний завод» товару, ні факт його подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та п.п.6.1.3 п.6.1 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, у разі, коли за даними документальних перевірок результати діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових операціях, і контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобовязання платника податків, такий платник податків зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10 відсотків від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обовязкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше пятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Колегія суддів погоджується з Одеським окружним адміністративним судом, що ДПІ у Малиновському районі м.Одеси доведено порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 87998 грн., п.1.4 ст.1, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження ПДВ у сумі 70398,50 грн., а тому податкові повідомлення-рішення №/3 від 21.07.2010р. та №/3 від 21.07.2010р. є законними та обґрунтованими.

При розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 199 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Деревообробний завод»залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 30.03.2012р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Бойко А.В.

ОСОБА_1