Справа № 826/2221/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м.ПолтаваСправа № 826/2221/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач / ОСОБА_1) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі по тексту - відповідач - 1 / КМВ УМВС України в Полтавській області), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі по тексту - відповідач - 2 / УМВС в Полтавській області) про:

- стягнення з Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 39,44 грн. заборговану заробітної плати (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 22 вересня 2016 року вх. №16508/16 (а.с. 78)),

- стягнення з Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 11 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року у сумі 37473,12 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07 листопада 2016 року за вх. №20023/16 (а.с. 133)).

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що відповідачами допущено грубі помилки при нарахуванні вихідної допомоги та при визначенні податків та зборів чим завдано шкоду у вигляді невиплати у розмірі 346,61 грн. Стверджувала, що відповідачами належні кошти не виплачені, у зв'язку із чим є усі об'єктивні підстави виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

УМВС у Полтавській області у письмових запереченнях зазначило, що неодноразово зверталося до позивача із проханням надати реквізити на які можливо перерахувати недоплачені кошти, разом з тим такі звернення були проігноровані.

КМВ УМВС України в Полтавській області у письмових запереченнях зазначив, що встановивши факт недоплати ОСОБА_1 усієї суми заробітної плати вживав заходи, спрямовані на виплату неоспорюваної суми. Пояснював, що 15 квітня 2016 року між членом ліквідаційної комісії Кременчуцького МВ УМВС Троцькою Т.В. та ОСОБА_1 відбулася телефонна розмова щодо перерахування останній за рахунок винних осіб помилково утриманого з виплаченої їй вихідної допомоги ЄСВ, однак на прохання надати реквізити своєї банківської картки ОСОБА_1 повідомила, що реквізити вона не надасть, а буде чекати рішення суду. Разом з тим, 24 травня 2016 членом ліквідаційної комісії Кременчуцького МВ УМВС Троцькою Т.В. здійснено переказ коштів на рахунок ОСОБА_1 у сумі 308,72 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідачів у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16 червня 2010 року прийнята на роботу в ГУМВС України в Полтавській області на посаду спеціаліста II категорії сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Кременчуцького міського управління (а.с. 7).

Наказом від 06 листопада 2015 року №626 о/с "По особовому складу", згідно з пунктом 8 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників, з 06 листопада 2015 року: ОСОБА_1, державного службовця 13 рангу, провідного спеціаліста сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Кременчуцького міського відділу (а.с. 112).

19 листопада 2015 року ОСОБА_1 виплачено 7055,01 грн., що підтверджується випискою з "Приватбанку" та не заперечується сторонами.

При цьому, позивач вважаючи, що при виплаті належних їй сум заробітної плати здійснено неповний розрахунок, звернулася до суду із вимогами стягнути із відповідача - 1 заборгованості із заробітної плати в розмірі 39,44 грн. та середнього заробітку за весь час затримки з 11 листопада 2015 року по 30 червня 2016 року в сумі 37473,12 грн.

Відповідно до частин першої, шостої статті 6 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії та прийняті рішення.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов до наступних висновків.

В своєму позові позивач вказує на недоплату останній заробітної плати в загальному розмірі 346,61 грн. при цьому, відповідач заперечує розраховану ОСОБА_1 суму недоплати та зазначає, що недоплата склала 287,77 грн.

Отже в даному випадку між КМВ УМВС України в Полтавській області та ОСОБА_1 наявний спір про розмір належних їй сум.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 3 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються, зокрема одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 58) встановлено, що її заробіток складав:

- вересень 2015 року (22 робочі дні, відпрацьовано 19 днів, 5 днів лікарняний лист): оклад - 1378, надбавка за ранг - 55 грн., надбавка за вислугу років - 214,95 грн., надбавка за особливі умови праці - 823,98 грн., індексація - 1084,51 грн., премія - 24,16 грн., всього 3580,60 грн.;

- жовтень 2015 року (21 робочий день, відпрацьовано 21): оклад - 1190,09 грн., надбавка за ранг - 47,50 грн., надбавка за вислугу років - 185,64 грн., надбавка за особливі умови праці - 711,62 грн., індексація - 1084,51 грн., премія 2775,31 грн., всього 5994,67 грн. (без врахування лікарняних та матеріальної допомоги).

При цьому, суд погоджується із доводами відповідачів, що індексація у розмірі 1084,51 грн., нарахована ОСОБА_1 за жовтень 2015 року без урахування перебування позивача на лікарняному з 24 вересня 2016 року по 28 вересня 2015 року, внаслідок чого виникла переплата у розмірі 147,89 грн. (1084,51 / 22*3 = 147,89).

З вищевикладеного слідує, що при розрахунку середньої заробітної плати слід брати індексацію за жовтень 2015 року у розмірі 936,62 грн. (1084,51 - 147,89 = 936,62) та відповідно загальний розмір заробітної плати за жовтень 2015 року становитиме 5846,78 грн.

Фактична кількість відпрацьованих ОСОБА_1 днів за вересень та жовтень 2015 року становить 40.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становить 235,68 грн. (9427,38 / 40 = 235,68), середньомісячне число робочих днів становить 21,5 ((21 +22) / 2 = 21,5), середня місячна заробітна плата 5067,12 грн. (235,68 * 21,5 = 5067,12).

Так, судом встановлено, що відповідно до особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1, останній у листопаді нараховано 9034,04 грн. заробітної плати.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи позивачу повинно бути нараховано 9065,63 грн. (9034,04 - 5035,53 + 5067,12 = 9065,63 грн.).

З вищевказаної суми повинно бути утримано: ЄСВ - 243,91 грн. ((9065,63 - 5067,12) * 6,1 % = 243,91), ПДФО - 1323,26 грн. (((9065,63 - 243,91) * 15 % = 1323,26), військовий збір - 135,98 грн. (9065,63 * 1,5 % = 135,98), лікарняна каса 20 грн., всього 1723,15 грн.

Таким чином, до виплати ОСОБА_1 підлягало 7342,48 (9065,63 - 1723,15 = 7342,78).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що сума вихідної допомоги, яка була недоплачена позивачу становить 287,47 грн. (7342,78 - 7055,01 = 287,47).

Матеріалами справи підтверджено, що 24 травня 2016 року платіжним дорученням №Р24АВ4522412А734350 компенсовано ОСОБА_1 надлишково утриманий ЄСВ в розмірі 308,72 грн. (а.с. 116), отримання даних коштів позивач не заперечувала.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні плати, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином аналіз наведених норм матеріального права дає суду підстави зробити висновок про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати звільненому працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 КЗпП України.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Верховний суд України в своїй постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 висловив таку правову позицію, а саме: право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом з тим, при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Згідно частини першої статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки розмір невиплати з вини відповідача належних позивачу сум при звільнені у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, менше ніж розмір середньомісячної заробітної плати позивача на посаді провідного спеціаліста сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Кременчуцького міського відділу за останні два місяці перед звільненням, а саме: розмір середньомісячної заробітної плати позивача перед звільненням становив 5067,12 грн., а недоплачена сума складала лише 287,47 грн. суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Так, розмір заробітної плати позивача становив 5067,12 грн., сума невиплаченої заробітної плати складає 287,47 грн., що становить 5,7% від заробітної плати.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 листопада 2015 року по 24 травня 2016 року складає 31581,12 грн. (середньоденний заробіток 235,68 грн. * 134 робочих дні), а тому враховуючи принцип справедливості та співмірності, підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1800,12 грн.

Щодо посилань позивача про необхідність виплати середнього заробітку по 30 червня 2016 року, оскільки виплата їй належної заробітної плати за фактично відпрацьований час із 09 по 10 листопада 2015 року в сумі 282,55 грн. відбулася саме 30 червня 2016 року, суд зазначає слідуюче.

02 липня 2016 року наказом №676 о/с Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на виконання вимог статті 235 Кодексу Законів про працю України зобов'язано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 по 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 (а.с. 117).

Відповідно до статті 235 Кодексу Законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв'язку із здійсненим ним або членом його сім'ї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З письмових пояснень представника відповідачів встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 по 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 виплачений у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

При цьому, суд зазначає, що до даних правовідносин не можуть застосовуватися норми статті 117 Кодексу Законів про працю України, оскільки виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є негативним наслідком (санкцією), що настає для відповідного органу в разі несвоєчасної видачі трудової книжки та передбачений статтею 235 КЗпП України, а тому ніяким чином не пов'язаний із строками розрахунку при звільненні встановленими статтею 116 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно пункту 2 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки в розмірі 1800,12 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити постанову до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2016 року.

Суддя С.О. Удовіченко