Справа № 308/7102/16-а
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7102/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Світлик О.М.

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти дорожньої патрульної служби Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною і скасування постанови поліцейського роти ДПС ГУ НП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 06.07.2016 року серії ПС2 №705449 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено порядок вирішення справи про адміністративне правопорушення. Зазначає, що правил дорожнього руху він не порушував, у звязку з чим просив суд визнати протиправною і скасувати оскаржувану постанову, а справу про вчинення ним адміністративного правопорушення та провадження у ній закрити за відсутності події і складу такого правопорушення.

Позивач в судове засідання не зявився. Проте, подав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, а позовні вимоги підтримав й просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, у судове засідання також не зявивсь. Письмових заперечень проти позову чи письмових пояснень суду не надав.

При цьому, від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду цієї справи через неможливість забезпечити у судове засідання явку цього представника.

Згідно з ч. 3 ст. 11 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 3 ст. 11 КАС України позивач ОСОБА_1 відповідачем по справі визначив саме поліцейського роти дорожньої патрульної служби Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2.

Відтак, суд відхиляє клопотання ОСОБА_3, так як воно заявлене особою, яка не приймає участі у розгляді цієї справи, і яка не моє жодного відношення до спірних правовідносин, а рішення у справі за даним позов не вплине на права й обовязки такої особи.

За викладених обставин суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засідання встановлено, що 06.07.2016 року о 12 год. 15 хв. на 26 км автодороги Мукачево-Рогатин-Львів позивач здійснив обгін транспортного засобу при наявності дорожньої розмітки 1.1, яка розділяє транспортні потоки.

Внаслідок цього поліцейським роти ДПС ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову від 06.07.2016 року серії ПС2 №705449 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що позивач у своєму позові не заперечує вказаних вище обставин, у тому числі щодо здійснення обгону транспортного засобу при наявності дорожньої розмітки 1.1, яка розділяє транспортні потоки. Проте, позивач розпочав обгін великогабаритного автопоїзду ще до початку горизонтальної дорожньої розмітки 1.1, яка всупереч вимогам п.8.5-1. ПДР не була видимою, а закінчив даний маневр вже після початку такої розмітки.

Разом з тим позивач вказує, що транспортний засіб (автопоїзд), який він обігнав, рухався зі швидкістю менше 30 км/год.

Пунктом 1.30 розділу 34 з назвою «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху передбачено, що за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

При цьому під п.3.25 розділу 33 ПДР міститься примітка, що поодинокими вважаються одиночні транспортні засоби, автопоїзди, а також буксируючий транспортний засіб у зчепленні з буксированим.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд визнає, що відповідач не реалізував своє право на подання суду доказів у підтвердження вини позивача у порушенні правил дорожнього руху.

Тобто, будь-які докази вини позивача у вчиненні згаданого правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги викладене суд погоджується з доводами позивача та приходить до висновку, що в його діях відсутній склад правопорушення, що на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП зумовлює закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, оскаржуване рішення відповідача у формі постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню.

Між тим, суд, враховуючи інші доводи позивача, визнає, що відповідачем також порушено порядок вирішення справи про адміністративне правопорушення, у звязку з чим позивача незаконно притягнено до відповідальності.

Так, частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу.

Зі змісту статей 268 та 271 КУпАП слідує, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вправі заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, якому теж надані певні процесуальні права.

Згідно зі ст. 277 вказаного Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 276 цього ж Кодексу встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, надано офіційне тлумачення наведеного положення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, в абзаці 3 п.2.3. вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

На підставі вказаного суд приходить до висновку, що відповідач не мав правових підстав відразу виносити оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, а повинен був відкласти розгляд справи про адміністративне правопорушення, забезпечивши можливість реалізації позивачем його конституційних прав, у тому числі на користування правовою допомогою.

Відтак, суд визнає, що розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення й винесення ним постанови у цій справі на автодорозі є грубим порушенням наведених вище процесуальних норм, що унеможливило досягнення встановлених завдань провадження у справах такої категорії, призвело до упередженого розгляду самої справи й порушення конституційних прав позивача.

Додатковим свідченням цьому суд визнає рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.08 у справі «Надточий проти України», де у п.21 цього рішення зазначено, що український уряд визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, у п. «с» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше таке право, як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Така ж норма міститься і у ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, згідно з якою кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 59 Конституції України, ст.ст.7, 245, 268, 271, 276, 277, 280, 288, 289, 293 КУпАП, ст.ст.2, 6, 17, 18, 71 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти дорожньої патрульної служби Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову поліцейського роти дорожньої патрульної служби Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 06.07.2016 року серії ПС2 №705449 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про вчинення ним адміністративного правопорушення та провадження у ній закрити за відсутності події і складу такого правопорушення.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя О.М. Світлик