Справа № 465/4799/16-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.11.2016 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді - Мартинишин М.О.

при секретарях - Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова

про перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова, в якому просив суд: визнати відмову Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про перерахування пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника неправомірною та зобов'язати Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід другої групи від народження, в квітні 2016р. звернувся в Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова за призначенням та перерахунку йому пенсії у зв'язку з втратою годувальника матері, де пред'явив для цього необхідні документи і в тому числі особистий паспорт та свідоцтво про народження. Однак відповідачем відмовлено в перерахування вище названої пенсії та рекомендовано звернутися до суду, у зв'язку із тим, що в свідоцтві про народження зазначено прізвище і ім'я, та не вказано та відсутній запис по батькові, що не відповідає із його паспортом. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому у перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника. В зв'язку з неправомірною відмовою у призначенні пенсії по втраті годувальника, вважає, що він після смерті матері позбавлений права на пенсію даного виду, чим порушене його право на соціальне забезпечення, права людини та громадянина України, а тому він змушений звертатись до суду за захистом свої прав та інтересів. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить такий позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з'явився. В письмових запереченнях проти адміністративного позову заперечив, просить закрита провадження по справі, оскільки підстав для задоволення позову не має. Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування набули чинності у 1998 році та відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові і організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Відповідно до ст. 31 Основ, строки введення загальнообов'язкового державного соціального страхування в Україні, яке забезпечить досягнення гарантій, передбачених Конституцією України, визначаються в законах України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно із положеннями ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Згідно ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ст.37 вказаного Закону).

Згідно пункту 2 частини 1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є інвалідом 2-ої групи, тобто є непрацездатним, була призначена пенсія за інвалідності ІІ група з дитинства та останній перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова, що підтверджується пенсійним посвідченням серії №132388 та довідкою №247890 МСЕК серія ЛВА-1, а тому має право на отримання пенсії по втраті годувальника в зв'язку зі смертю матері(а.с.5).

В квітні 2016 року позивач звернуся з заявою про призначення йому пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії померлого годувальника на час настання смерті згідно з Законом « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова листом від 29.04.2016 року №7091/03-20 відмовлено на даний час у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки із представлених документів(свідоцтва про народження та паспорта) за паспортом по-батькові позивач не збігаються із свідоцтвом про народження, містяться розбіжності.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року з наступними змінами і доповненнями, передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника (ст. 36 ч.1).

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Пенсійного фонду від 25.11.2005 № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Нормами п. 2 передбачено, що заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону подається працівником (членом його сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа). За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації).

Згідно п. 10 згаданого вище Порядку до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, а також надаються:

а) довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такий документ);

б) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;

в) довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником;

г) свідоцтво органу реєстрації актів громадянського стану (далі - РАГС) про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім;

ґ) документи про вік померлого годувальника сім'ї при відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім;

д) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені у пункті 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

е) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

є) документи про місце проживання (реєстрації);

ж) документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Положенням п. 5 Порядку передбачено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо документи, які необхідно подати додатково, протягом трьох місяців не подані, пенсія призначається, відновлюється за наявними документами. У подальшому при надходженні додаткових документів пенсія перераховується зі строків, передбачених пунктом четвертим статті 45 Закону.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Як вбачається із повторного свідоцтва про народження ІІ-УР №521207 від 20.06.1960 року та паспорта серія КВ 434305 позивача, які були поданні відповідачу, що за паспортом по-батькові позивач не збігаються із вказаним свідоцтвом про народження, містяться розбіжності,чому є розбіжності в цих документах, суду не відомо.

Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що «Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану».

З доданих до матеріалів справи матеріалів не вбачається, що позивач звертався до органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення відповідних змін у такий актовий запис для вдачі свідоцтва та їй в видачі такої було відмовлено.

Крім цього, в даному судовому засіданні виправити цю помилку неможливо, це можливо зробити в цивільному судочинстві, в окремому провадженні, шляхом встановлення фактів.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З наведеного вище вбачається, що позивачем не надано всіх документів, які передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова, а відтак - відсутності підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, стаття 25 Загальної декларації прав людини встановлює, що кожна людина має право на забезпечення на випадок безробіття, захворювання, інвалідності, вдівства, настання старості або іншого випадку втрати засобів для існування з незалежних від нього обставин. Разом з тим, відповідно до ст. 22 цього акта рівень забезпечення визначається ресурсами кожної держави.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, відповідно до ст.71 КАС України довів у судовому засіданні правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7-12, 17, 18, 86, 70-72, 87, 94, 128, 158 -163 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова

про перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд міста Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: Мартинишин М.О.