Справа № 805/1458/14
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року справа №805/1458/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Казначеєва Е.Г.

ОСОБА_2

Секретаря судового засідання: Борисова А.А.

За участю представників:

позивача ОСОБА_3,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № 805/1458/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Інвест» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 червня 2013 року № 582 в частині застосування до ТОВ «Восток Інвест» спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування завнішньоекономічної діяльності,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток-Інвест» (далі позивач, ТОВ «Восток-Інвест») з урахуванням уточнених позовних вимог звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі відповідач, Мінекономрозвитку) про скасування наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 червня 2013 року № 582 в частині застосування до ТОВ «Восток Інвест» спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування завнішньоекономічної діяльності (арк. справи 14, 42-46).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року вищенаведений адміністративний позов задоволено, скасовано наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 червня 2013 року № 582 в частині застосування до ТОВ «Восток Інвест» спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування завнішньоекономічної діяльності (арк. справи 15-17, 168-170).

Вказана справа була втрачена, проте ухвалою суд від 19 липня 2016 року відновлене втрачене провадження по даній справі (арк. справи 139-140).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу (далі - апелянт), в доводах якої зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки судом не прийнято до уваги, що Наказ Мінекономрозвитку від 10 червня 2013 року № 582, яким до позивача застосовано спеціальну санкцію-індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності на території України було видано відповідачем на підставі подання ДПА України від 26 березня 2013 року № 3407/5/22-3316 за порушення статті 2 ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а отже висновок суду першої інстанції стосовно неправомірності дій Мінекономрозвитку та скасування вказаного наказу є помилковим та таким, що ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не узгоджується з положеннями статті 37 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність». До того ж апелянт вказав, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту повернення валютних цінностей на територію України, виведених при виконанні контрактів (арк. справи 161-167).

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, з урахуванням чого просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт просив суд розглянути справу за його відсутності (арк. справи 215).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, а також встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 23 червня 2011 року між позивачем та ТОВ НПК «Зенит-Химмаш» (Російська Федерація) укладений контракт № 3Х/11-2075, за умовами якого нерезидент прийняв на себе зобовязання з виготовлення та поставки продукції днище, з такою умовою оплати продукції: передплата 70%, а 30% по факту виготовлення продукції. Валюта контракту російські рублі. Позивачем була здійснена передплата у сумі 689000 руб. РФ, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 01 липня 2011 року на суму 482328 руб. РФ та платіжним дорученням № 3 від 15 липня 2011 року на суму 206712 руб. РФ.

Проте нерезидент умови контракту не виконав, тому позивач звернувся з позовом до арбітражного суду Свердловської області (Російська Федерація), за рішенням якого позов задоволений у повному обсязі (Рішення від 23.04.2012 року по справі № А60-56643/2011), на виконання якого судом був виданий виконавчий лист, який був предявлений позивачем до виконання та відкрито виконавче провадження, що підтверджується Постановою про порушення виконавчого провадження від 03.12.2013 року, виданого Ленінським районним відділом м . Єкатеринбурга Управління Федеральної служби судових приставів по Свердловській області (арк. справи 93-95, 101, 107).

Також 07 липня 2011 року між позивачем та ВАТ «Уралхіммаш» (Російська Федерація) укладений контракт № 869, згідного до умов якого нерезидент прийняв на себе зобовязання з виготовлення та поставки продукції лист обрізний, за умовою поставки продукції: продукції DDP м. Сніжне, зі 100% оплатою протягом 10 днів. Валюта контракту російські рублі. 22 липня 2011 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 відповідно до якої внесена додаткова специфікація днище. Позивачем була здійснена передплата у сумі 1505907 руб. РФ, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 11.07.2011 року на суму 1365907 руб. РФ та платіжним дорученням № 4 від 26.07.2011 року на суму 140000 руб. РФ.

Нерезидент умови контракту не виконав, тому позивач звернувся з позовом до арбітражного суду Свердловської області (Російська Федерація), який позов задовольнив у повному обсязі (рішення від 14 вересня 2012 року по справі № А60-26776/2012), на виконання якого був виданий виконавчий лист, який був предявлений позивачем до виконання та відкрито виконавче провадження, що підтверджується Постановою про порушення виконавчого провадження від 07.12.2013 року, виданого Октябрським районним відділом м. Єкатеринбурга Управління Федеральної служби судових приставів по Свердловській області (арк. справи 96-98, 105, 108).

В матеріалах справи наявні копії вказаних контрактів та додаткових угод (арк. справи 84-85, 86-92).

У період з 22 січня 2013 року по 28 січня 2013 року Торезькою обєднаною державною податковою інспекцією ДПС проведена перевірка позивача, за результатами якої складений акт перевірки від 04 лютого 2013 року № 68/22-2/31531630 про результати документальної позапланової перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2012 року, валютного та іншого законодавства за наведений період (арк. справи 70-82).

За висновками акту перевірки контролюючим органом порушень по виконанню двох вищезазначених контрактів не встановлено та встановлено про наявність кредиторської заборгованості (арк. Акту перевірки 91,93).

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення позивачем ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та наявність простроченої заборгованості за розрахунками з іноземними субєктами господарювання, встановленої актом перевірки Торезької обєднаної державної податкової інспекції Донецької області ДПС від 04 лютого 2013 року, ДПС у Донецькій області направлено до ДПС України пропозиції для застосування спеціальної санкції до ТОВ «Восток-Інвест», на що ДПС листом від 26 березня 2013 року № 3407/5/22-3316 направила на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подання про застосування спеціальної санкції до 120 українських та іноземних субєктів господарювання, серед яких також було включено ТОВ «Восток-Інвест» (арк. справи 61-69).

10 червня 2013 року Міністерство економіки України видало наказ № 582 «Про застосування спеціальної санкції індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності України», відповідно до якого до позивача застосовано спеціальну санкцію індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, який листом від 14.06.2013 № 4122-17/20719-06 було надіслано структурному підрозділу Донецької обласної державної адміністрації України. Зазначений наказ прийнятий з підстав порушення позивачем статті 37 ОСОБА_4 України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов'язаних з ним законів, саме ст. 2 ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (арк. справи 51).

Тобто цим наказом скасовано загальний режим зовнішньоекономічної діяльності позивача і переведено його на індивідуальний режим, по якому позивач зобов'язаний в разі здійснення експортних (імпортних) операцій отримувати в кожному випадку ліцензію на цю операцію.

До того ж, листом Департаменту інвестиційно - інноваційного розвитку і зовнішніх відносин Донецької обласної державної адміністрації України від 02 липня 2013 року директора ТОВ «Восток-Інвест» повідомлено про те, що до підприємства застосовано спеціальну санкцію індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності на підставі наказу Міністерство економіки України № 582 від 10 червня 2013 року, який був отриманий представником позивача 31 січня 2014 року, що підтверджується розпискою на ньому (арк. справи 83).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, в матеріалах втраченої справи містився лист Департаменту інвестиційно-інноваційного розвитку і зовнішніх відносин Донецької обласної державної адміністрації України від 27 березня 2014 року на імя директора ТОВ «Восток-Інвест» відповідно до якого повідомлялось, що інформацію про застосування до позивача спеціальної санкції було отримано від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України засобами електронного звязку 01 липня 2013 року. До відома позивача ця інформація була доведена 04 липня 2013 року засобами телефонного звязку, при цьому підприємству було запропоновано безпосередньо отримати оригінал листа за місцем знаходження департаменту та тільки 31 липня 2013 року під час звернення до департаменту з приводу оформлення ліцензії оригінал листа було надано представнику ТОВ «Восток-Інвест», а також відомості, що позивач звернувся до правоохоронних органів РФ за результатами якої винесена постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до провадження від 29.02.2012 року, а позивач визнаний потерпілим відповідно до постанови про визнання потерпілим від 22.03.2012 року.

При розгляді даної справи суд керується нормами ОСОБА_4, що діяли станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 2 ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно статті 4 цього ОСОБА_4 у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього ОСОБА_4 або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього ОСОБА_4, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується. У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього ОСОБА_4 або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього ОСОБА_4, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено. У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього ОСОБА_4 або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього ОСОБА_4, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначає основні засади регулювання зовнішньоекономічної діяльності в України, встановлює відповідальність суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, зокрема, статтею 37 передбачено порядок застосування спеціальних санкцій за порушення цього або пов'язаних з ним законів.

Порядок застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) міністерством економіки України спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 ОСОБА_4 України "Про зовнішньоекономічну діяльність", до українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності, визначено Положенням про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 ОСОБА_4 України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженим наказом Міністерства економіки України № 52 від 17 квітня 2000 року.

Згідно з частиною 1 статті 37 ОСОБА_4 України «Про зовнішньоекономічну діяльність», за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності може бути застосована, зокрема, така спеціальна санкція, як індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. Санкція застосовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням, зокрема, ДПА України.

Відповідно до статті 37 ОСОБА_4 України «Про зовнішньоекономічну діяльність» санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності можуть бути застосовані лише до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» або інших, пов'язаних з ним законодавчих актів України.

Частиною 5 статті 37 ОСОБА_4 України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього ОСОБА_4 та/або пов'язаних з ним законів України та скасовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Частиною 10 статті 37 ОСОБА_4 України "Про зовнішньоекономічну діяльність" встановлено, що якщо суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання цього ОСОБА_4 та/або пов'язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики матеріали про їх скасування (зміну виду, тимчасове зупинення).

Зазначене підтверджується документами долученими до матеріалів справи та на які є посилання у цій Постанові.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, за поясненнями представника контролюючого органу підставою для направлення матеріалів до Мінекономрозвитку стало саме не отримання у 180 денний строк продукції за імпортними операціями і порушення строку позивачем, передбаченого статтею 2 ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» .

Проте колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем та контролюючим органом не було враховано, що у відповідності до статті 4 ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» нарахування пені зупиняється з моменту звернення до суду, а позивач звертався до суду, та судами винесені рішення про стягнення сум.

До того ж колегія суддів не погоджується з доводом апелянта, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту повернення валютних цінностей на територію України, виведених при виконанні контрактів, оскільки суд вважає, що позивач вчинив усі залежні від нього дії, спрямовані на повернення валютної виручки на територію України, що підтверджується його зверненнями та рішеннями, які постановлені судами про стягнення з нерезидентів відповідних сум на користь резидента, позивачем отримані виконавчі листи суду, відкрито виконавче провадження, порушена кримінальна справа відносно посадових осіб контрагентів нерезидентів, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування наказу відповідача та не вбачає з боку позивача порушень ОСОБА_4 України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

При цьому в Постанові ВСУ від 13 лютого 2012 року по справі № 21-422а11 розглядаючи вимоги про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог статті 2 ОСОБА_4 України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» суд погодився з висновком судів попередньої інстанції, що позивач вчинив усі необхідні дії для стягнення боргу з нерезидента за зовнішньоекономічним контрактом, що виключає можливість застосування до підприємства відповідальності за недотримання його іноземним контрагентом строків поставки товару.

З урахуванням викладеного судом першої інстанції постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № 805/1458/14, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № 805/1458/14, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 10 листопада 2016 року.

Головуючий суддя: Васильєва І.А.

Судді: Гайдар А.В.

ОСОБА_5