Справа № 757/43864/15-а
Суддя: Васильєва Н. П.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2016 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Анциферовій А.О.,

за участю представника позивача Медвецького О.Ю.,

представника відповідача Андрєєва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що звернувся з заявою до Київського міського військового комісаріату щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Київський міський військовий комісаріат направив документи позивача Департаменту фінансів Міністерства оборони України вх. №9650 від 05.10.2015 року для розгляду комісією питання пов`язаного з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги позивачу.

Проте, листом від 21 жовтня 2015 року №248/3/6/2864 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив про відсутність законних підстав для виплати такої допомоги, оскільки дія цього закону поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014, не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та зобов`язання здійснити таку виплату.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією та законами України. А відповідно до положень ст. 55 Конституції України, кожен має право звернутись за захистом прав, які вважає порушеними, у судовому порядку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач звільнився зі строкової військової служби в березні 1984 року(а.с. 7).

Відповідно до копії військового квитка, який надано позивачем до матеріалів позову, він з 07.04.1982 року по 18.06.1984 року проходив військову службу на посадах рядового складу, а отже проходив строкову військову службу.

Згідно довідки МСЕК КБ-1 №011421, дата первинного огляду позивача 28.03.07 року, та відповідно до якої позивачу встановлено третю групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено загальне захворювання(а.с.8).

Відповідно до витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 28.04.2011 року №779 захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії(а.с. 9).

Відповідно до довідки до акту МСЕК серія АВ №0432385, дата повторного огляду 12.08.2015 року, відповідно до якої позивачу встановлено другу групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії(а.с. 10).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, в редакції на момент повторного огляду та підтвердження інвалідності позивачу, визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Перелік випадків, при настанні яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога визначені в пункті 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ.

З положень даного Закону № 2011-ХІІ випливає, що саме при первинному встановленні інвалідності особа має право на отримання допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Так, ч. 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Тобто, законодавець передбачив отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі після первинного встановлення інвалідності (при чому виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми), тільки на протязі двох років, під час повторного огляду.

Виходячи з даних вимог Закону № 2011-ХІІ зміна групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, яка дає право на отримання більшого відсотку одноразової грошової допомоги повинна пройти на протязі двох років з моменту первинного встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що дата первинного огляду 28.03.2007 р. (довідка до акту МСЕК серія КВ-1 №011421), а дата повторного огляду 12.08.2015 р. (довідка до акту МСЕК серія АВ №0432385. Тобто, між первинним та повторним оглядом пройшло більше 8 років, що суттєво більше ніж це передбачено в Законі № 2011-ХІІ, а саме понад дворічний термін з часу первинного її встановлення.

Зокрема, у довідці серії АВ №0432385 від 12.08.2015 року причину інвалідності вказано - захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зі встановлених судом обставин не вбачається, в який саме період та в яких країнах під час виконання обов`язків військової служби позивачем отримано захворювання, що стали причиною для встановлення позивачу повторної інвалідності, чи були ці поранення та захворювання наявні на час встановлення позивачу первинної інвалідності та чи слугували підставою для призначення останньої.

Враховуючи викладені обставини , суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, Закону України «Про соціальний захист і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови КМ України номер 4399 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, поранення /контузії, травми або каліцтва/ чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби /зборів/ осіб», керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 17-19, 51, 70-71, 94, 158-159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя