Справа № 808/2576/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2016 рокусправа № 808/2576/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не з'явився

третьої особи: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року

у справі № 808/2576/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни

третя особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувсяся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив визнати протиправними дії та рішення відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «Надра», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 200 000 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу за строковим договором банківського вкладу «Новий ПУ «Базовий+» від 05 березня 2014 року №1862081 у доларах США, укладений між ПАТ «КБ «Надра», що є учасником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (свідоцтво учасника Фонду №089 від 02.11.2012) в особі представника відділення №0713 ПАТ «КБ «Надра» Прусова Віталія Андрійовича, що діє на підставі довіреності №13-11-3339 від 14.03.2013 та ОСОБА_1.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.09.2016 відмовлено у відкритті адміністративного провадження на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України у зв'язку з тим, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справ та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Позивач зазначає, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законодавчо встановлена ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури, передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу вказаного Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушеної справи про банкрутство в господарському суді.

В даному випадку ліквідація банку здійснюється на підставі постанови правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді, а тому застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає, і як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, постановою Правління Національного банку України від 05.02.2015 №83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних.

04.06.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра»».

Відповідно до вказаної постанови 05.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк Комерційний Банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно.

Рішенням від 28.04.2016 № 616 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» строком на два роки до 04.06.2018 включно.

Посилаючись на вказані обставини та те, що з 12.06.2015 Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку через банк-агент Фонду АТ «Райффайзен Банк Аваль», позивач звернувся до відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» з відповідною заявою та до уповноваженої особи Фонду з заявою про включення позивача до списку кредиторів ПАТ «КБ «Надра», проте отримав відмову з тих підстав, що Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку. Такі вимоги є вимогами кредиторів банку.

Спір між сторонами у даній справі виник з приводу дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «Надра», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладників осіб, і як наслідок, не включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «Надра», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладників осіб.

Відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, дана справа підсудна господарському суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до ст.77 вказаного Закону № 2121-III, якою врегульовано питання відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, банк може бути ліквідований:

1) за рішенням власників банку;

2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За визначенням в ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду (ч.2 ст.3 Закону №4452-VI)..

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Одночасно відповідно до ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI Фонд є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників). Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

При цьому вказаний Закон № 4452-VI, врегульовуючи процедуру ліквідації банку, наділяє Фонд та уповноважену особу Фонду певними повноваженнями під час здійснення ліквідації банку.

Зокрема, відповідно до ст.48 цього Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Отже, враховуючи наведені норми в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що у спірних правовідносинах Фонд як ліквідатор ПАТ Банк «Контракт» та уповноважена особа Фонду не виконує владних управлінських функцій.

З огляду на викладене, а також враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що на даний спір, який виник на стадії ліквідації (банкрутства) ПАТ «КБ «Надра», не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з постановою Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, яка відповідно до ст.244-2 КАС України враховується апеляційним судом при застосуванні таких норм права.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач, перед зверненням до суду з даним адміністративним позовом, звертався з позовною заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «Надра», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За наслідком розгляду позовної заяви ОСОБА_1 господарським судом Запорізької області постановлено ухвалу від 19.08.2016, якою в прийнятті позовної заяви відмовлено відповідно до п.1 ст.62 ГПК України з тих підстав, що подана заява не підлягає розгляду в господарських судах.

В той же час, не зважаючи на результати розгляду позовної заяви в порядку господарського судочинства, адміністративний суд не може розглядати заявлений позов в порядку адміністративного судочинства, оскільки з огляду на правову позицію, сформовану Верховним Судом України, розгляд адміністративного позову, у такому випадку, буде визнано як розгляд справи некомпетентним судом.

Суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального закону, дійшов вірного висновку, що вказана справа має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Передбачені ст..204 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 199, 200, 204, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року у справі № 808/2576/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко