Справа № 808/2761/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року (14 год. 45 хв.) Справа № 808/2761/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Голоного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та повністю скасувати сформовану ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-005101702 від 13.07.2016р., якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов'язали сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 122 612 грн.39 коп., та прийняте ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області рішення № від 22.04.2016 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого внеску у розмірі 12 261,24 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акта №714/08-27-13-2- від 06.04.2016р., відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-001101702 від 06.04.2016 р., якою позивача зобовязано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 122 612,39 грн., та прийнято рішення № від 22.04.2016 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого внеску у розмірі 12 261,24 грн. Позивач оскаржив вказану вимогу та рішення до контролюючих органів вищого рівня. За результатами розгляду скарги позивача були проведені перевірки та складені акти №1044/08-27-13-2- від 08.06.2016 р., №1130/08-27-13-2- від 08.07.2016 р. Висновки вказаних актів підтвердили висновки акта перевірки від 06.04.2016 р., рішення про застосування штрафних санкцій від 22.04.2016 р. в результаті адміністративного оскарження залишено без змін. Проте відповідно до рішення ГУ ДФС у Запорізькій області №573/14/08-01-10-01-13 від 11.07.2016 р. вимогу №Ф-001101702 від 06.04.2016 р. через її неналежне оформлення було скасовано, в результаті чого 13.07.2016 р. Відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- у розмірі 122 612,39 грн. Позивач вважає вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, оскільки вони сформовані на хибному висновку відповідача про те, що позивачем документально не підтверджено використання у власній господарській діяльності палива, вартість якого останнім віднесена до складу витрат, зокрема, у 2014 р. на суму 750 586,61 грн. та у 2015 рік на суму 137210,73 грн., що призвело до заниження обсягів чистого оподаткованого доходу та заниження єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7 % з урахуванням його максимальної величини, за 2014 рік на 75000,28 грн. та за 2015 рік на 47 612,11 грн., в загальній сумі 122 612,39 гривень.Також позивач зазначає, що підтвердив документально понесені ним під час ведення господарської діяльності протягом 2014-2015 року витрати на придбання палива та надав дані документи відповідачу для перевірки. Позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф- від 13.07.2016 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 22.04.2016р.

Ухвалою судді від 26 вересня 2016 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 06 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року за клопотанням відповідача провадження у справі зупинено до 19 жовтня 2016 року.

У судове засідання прибув представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За приписами частини шостої статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до статті 41 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи на підставі наявних у справі матеріалів в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі ст. 20, ст. 77 ПК України, ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання на І квартал 2016 року, у період з 11.03.2016 р. по 23.03.2014 р. ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено виїзну планову документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р.

За результатами перевірки було складено акт №714/08-27-13-2- від 06.04.2016р. Згідно з висновками акта відповідачем встановлені порушення п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу заставкою 34,7% в загальній сумі 122612,39 грн., у т.ч. по періодам 2014р. в сумі 75000,28 грн., 2015р. в сумі 47612,11 грн.

На підставі акта від 06.04.2016 р. відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-001101702 від 06.04.2016 р. на 122 612,39 грн., та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого внеску № від 22.04.2016 р. у розмірі 12 261,24 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя провела документальні позапланові перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за наслідками яких було складено акти: №1044/08-27-13-2- від 08.06.2016 р. та №1130/08-27-13-2- від 08.07.2016 року, які підтвердили висновки акта планової перевірки. Крім того, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого внеску № від 22.04.2016 р. у розмірі 12261,24 грн. залишено без змін.

Проте рішенням №573/14/08-01-10-01-13 від 11.07.2016 р. ГУ ДФС у Запорізькій області скасувало вимогу №Ф-001101702 від 06.04.2016 р. через її неналежне оформлення та зобовязало направити позивачу нову вимогу відповідно до положень чинного законодавства. 13.07.2016 р. відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від на 122612,39 грн.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Здійснювана позивачем діяльність з надання послуг автоперевезень у повній мірі відповідає поняттю «господарська діяльність», оскільки повязана з наданням послуг та отримання доходу.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (редакція, чинна в 2014 році).

У пункті 177.2. ст.177 ПК України вказано, що об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому п.177.4. ст.177 Кодексу (редакція, чинна у 2014 р.) містить застереження про те, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Так у п.138.1. ст.138 ПК України (в редакції 2014 року) зазначено, що однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 177.4. ст..177 ПК України (в редакції, що була чинною у 2015 році) передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат.

Як зазначено в актах перевірки позивач порушив пп.16.1.2. п.16.1. ст..16, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.176.1 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, включивши до складу витрат вартість придбаного дизельного палива, сплачену постачальникам за пальне, обсяги використання якого в господарській діяльності для отримання доходу не підтверджено первинними документами, в результаті чого завищено витрати за 2014 р. на суму 750 586,61 грн. та у 2015 р. на суму 137 210,73 грн. Перевіркою достовірності відображення у звітності суми доходу, отриманого від здійснення діяльності,на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, на загальну суму 353 349,91 грн., що є порушенням п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Вказані порушення призвели до заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу за ставкою 34,7% в загальній сумі 122 612,39 грн., у т.ч. у 2014 р. 75 000,28 грн.. у 2015 р. 47 612,11 грн.

Судом встановлено, що у період, який перевірявся відповідачем, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, здійснював вантажні перевезення як по території України, так і за її межами. Кошти, які витрачалися позивачем на придбання дизельного палива, були віднесені до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю.

Відповідач в актах перевірки зазначає, що згідно з фіскальними чеками придбання палива здійснювалося позивачем на зазначених АЗС щоденно по декілька разів на день у незначних обсягах. Крім того, відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 мав включати до складу витрат лише витрати, що пов'язані з перевезенням вантажу, тобто дизельне пальне, яке було використано від пункту завантаження до пункту розвантаження.

Суд не погоджується з таким висновком податкового органу та зазначає, що враховуючи положення п.177.4. ст. 177 ПК України (в редакції 2014 року), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, повязані з господарською діяльністю.

В акті перевірки від 08.07.2016 р. зазначено, що позивачем було надано до перевірки копії технічних паспортів на транспортні засоби, міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) за 2014-2015 роки, товарно-транспортні накладні за 2014-2015 роки, акти списання палива за 2014-2015 року, а також наказ на застосування норм витрат палива на 2014-2015 роки, розроблений на підставі наказу Мінтрансу України №43 від 10.02.1998 р.

Тобто Фізична особа-підприємець Антонюк андрій Анатолійович підтвердив документально понесені ним під час ведення господарської діяльності протягом 2014-2015 року витрати на придбання палива. Отже, висновок відповідача про те, що позивачем завищено «валові» витрати за 2014р. на суму 750 586,61грн. та за 2015р. на суму 137 210,73грн., сплачену контрагентам - постачальникам за пальне, обсяги використання якого в господарській діяльності для отримання доходу, не підтверджено первинними документами, є безпідставними, і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Також суд зазначає, що чинне законодавством не встановлює обмеження у періодичності закупівель та кількості матеріальних цінностей, які відображаються у первинних документах.

Натомість одним із принципів підприємництва, що викладені в ст.44 ГК України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Крім того, податковий орган, зазначаючи про безпідставне включення позивачем до складу витрат вартість придбаного дизельного палива не наводить обґрунтованих доводів того, що це дизельне паливо не було використане позивачем у його господарській діяльності.

У той же час спасання паливно-мастильних матеріалів повинно здійснюватися з врахуванням даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі подорожнього або маршрутного листа. Та норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» зі змінами та доповненнями.

Розрахунок допустимих норм витрат палива за період 2014 2015 роки, проведений позивачем на підставі наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998р. за №43 та наказу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №1 від 01.01.2014 р. «Про встановлення норм витрат палива та інших паливо-мастильних матеріалів у відповідності з наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998р. №43 на 2014 - 2015 роки», та на підставі первинних документів провів свідчить про те, що у 2014 р. допустима кількість витрати пального становить 200 782,73 л., у той час, як було фактично витрачено 170 649,96 л., що на 30 132,77 л. менше допустимої норми, а у 2015 р. - допустима кількість витрати пального становить 147 722,48 л, фактично було витрачено 135 402,28 л., що на 12 320,20 л. менше допустимої норми.

За таких обставин, беручи до уваги той факт, що за вказаним розрахунком допустима норма витрат палива є більшою, ніж фактичний показник витрат дизельного палива, який був взятий позивачем, ФОП ОСОБА_1 мав підстави відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2 ст.138, ст.177 ПК віднести витрати з оплати дизельного палива до витрат, повязаних з господарською діяльністю.

Отже, висновок відповідача про завищення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Анатолієвичем витрат у розмірі 750 586,61 грн. у 2014 році та 137 210,73 грн. у 2015 році є безпідставним та нормативно необґрунтованим, донарахування єдиного внеску у розмірі 122 612,39 грн. безпідставним, а застосування штрафних санкцій у розмірі 12 261,24 грн. є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

При розгляді справи судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної вимоги та рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч цим вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, тому суд знаходить підстави для задоволення адміністративного позову.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі є Державна податкова інспекція у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені судові витрати позивачу у сумі 1348, 75 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, скасування рішення,- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати сформовану ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-005101702 від 13.07.2016р., якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 122 612 грн. 39 коп. та прийняте ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області рішення № від 22.04.2016р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого внеску у розмірі 12 261,24 грн.

Судовий збір у розмірі 1348, 75 грн. (тисяча триста сорок вісім гривень сімдесят пять копійок) присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко