Справа № 816/869/16
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 р. Справа № 816/869/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: позивача - Сластьон С.В., відповідача - Штанько М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2016р. по справі № 816/869/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод"

до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Лозівський молочний завод") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі по тексту - відповідач, Виконавча дирекція ПОВ Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 33 від 04 лютого 2016 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року по справі № 816/869/16 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" до Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 04 лютого 2016 року № 33 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року по справі № 816/869/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні, зазначив, що за результатами перевірки ТОВ «Лозівський молочний завод» було виявлено допущені позивачем порушення п. 3 ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", який діяв до 01.01.2015 року, п. 4.2 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду від 25.02.2009 року № 12 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.04.2009 року за №339/16355. Вказує, що у 2013 році соціальна послуга за рахунок коштів Фонду у вигляді оплаченої путівки на санаторно-курортне лікування № 113110 до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Крим" надана застрахованим особам не у відповідності із положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (порушено п. 3 ч. 2 ст. 27 вказаного Закону), всупереч порядку та умовам, визначеним Правлінням Фонду (порушено ч. 1 ст. 47 вказаного Закону), зокрема, застрахованій особі не на весь період санаторно-курортного лікування надано відпустку (порушено п. 4.2 Порядку № 12). Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга-задоволенню.

Представник позивача, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу та у судовому засіданні, просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, посилаючись на те, що надання застрахованим особам, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, путівок на санаторно-курортне лікування, які придбані за кошти Фонду, здійснено у відповідності до Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 року №12. Вказує, що застраховані особи - працівники підприємства, яким були видані путівки під час перебування останніх у відпустці. При цьому зауважував, що відповідачем, хоча і встановлено, що під час знаходження на санаторно-курортному лікуванні ОСОБА_4 в період з 13 грудня 2013 року по 23 грудня 2013 року перебував у відпустці, а з 24 по 26 грудня 2013 року - у відгулі, однак не враховано, що таке порушення не призвело до матеріальних збитків. Враховуючи наведене, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що в період з 18 січня 2016 року по 22 січня 2016 року Виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено планову перевірку правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ТОВ «Лозівський молочний завод» за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено Акт від 22 січня 2016 року, яким зафіксовано суми неправомірних витрат у розмірі 8458,68 грн. (а.с.9-19).

За результатами адміністративного оскарження Акт від 22 січня 2016 року залишено в силі (а.с. 25-28).

На підставі вказаного акту, Виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності винесено рішення від 04 лютого 2016 року № 33 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яким зобов'язано позивача повернути до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суми неправомірних витрат до 01 січня 2015 року у розмірі 5681,78 грн. та з 01 січня 2015 року у розмірі 2776,90 грн. а також сплатити штраф за порушення порядку використання страхових коштів у розмірі 1388,45 грн. (а.с.23-24).

За результатами адміністративного оскарження Акт від 22 січня 2016 року залишено в силі (а.с. 29-39).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування останнього.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 04 лютого 2016 року № 33 є протиправним та таким, що прийняте з порушенням вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діє з 01.01.2015 року), у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За визначенням, наведеним у ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", страхові кошти - це акумульовані страхові внески, суми від фінансових санкцій та інші надходження відповідно до законодавства для здійснення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг за цими Законами.

Згідно з п. 5, п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за органами Фонду закріплено право накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону, вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування.

Згідно з п. 6.2 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 12, сума витрат Фонду за путівки, що видані або використані з порушенням цього Порядку, у тому числі, що залишилися невикористаними, відшкодовується за рахунок страхувальника. Тобто, внаслідок допущення страхувальником під час видачі путівки порушень Порядку № 12 не приймається до заліку і відшкодовується цим страхувальником вся сума витрат Фонду на оплату вартості такої путівки.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Акту результатів планової перевірки правильності нарахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ТОВ «Лозівський молочний завод» за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2015 року ТОВ «Лозівський молочний завод» у 2013 році соціальна послуга за рахунок коштів Фонду у вигляді оплаченої путівки на санаторно-курортне лікування № 113110 до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування "Крим" була надана застрахованим особам не у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (порушено п. 3 ч. 2 ст. 27), всупереч порядку та умовам, визначеним правлінням Фонду (порушено ч. 1 ст. 47), зокрема, застрахованій особі не на весь період санаторно-курортного лікування надано відпустку (порушено п. 4.2 Порядку № 12).

Так, рішенням комісії із соціального страхування ТОВ «Лозівський молочний завод» (а.с. 76) застрахованим особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з поділом, за умов попереднього письмового погодження адміністрації санаторно-курортного закладу і терміну лікування кожної особи не менше 12 діб, була виділена путівка № 113110 на санаторно-курортне лікування тривалістю 21 календарний день з 13.12.2013 року вартістю 6258 грн.. Але відпустку згаданим застрахованим особам надано не на весь період санаторно-курортного лікування, зокрема, наказом ТОВ «Лозівський молочний завод» від 10.12.2013 року № 2281 ОСОБА_4 надано відпустку з 13.12.2013 року по 23.12.2013 року. Згідно із довідкою санаторно-курортного закладу від 25.12.2013 року № 19530 (а.с.77), ОСОБА_4 знаходився на лікуванні з 14.12.2013 року по 25.12.2013 року, але у табелі заробітної плати адміністрації за грудень 2013 року,(а.с.78), дні санаторно-курортного лікування 24.12.2013 року та 25.12.2013 року відмічені як робочі, за які нараховано і виплачено заробітну плату.

Отже, на думку відповідача, Комісією із соціального страхування ТОВ «Лозівський молочний завод» прийнято рішення про виділення путівки завідомо з порушенням вимог пункту 4.2 Порядку № 12, а саме не в період відпустки.

Витрати Фонду на оплату путівки № 113110, яку Позивачем було видано і використано, склали 5006,40 грн., що відповідає різниці між вартістю цієї путівки (6258 грн.) та сумою часткової оплати (1251,60 грн).

Так, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг - забезпечення оздоровчих заходів (оплата путівок на санаторно-курортне лікування застрахованим особам та членам їх сімей, до дитячих оздоровчих закладів, утримання санаторіїв-профілакторіїв, надання соціальних послуг у позашкільній роботі з дітьми, у тому числі придбання дитячих новорічних подарунків) (статті 47, 48 цього Закону).

Згідно частини 1 та абзацу 1 частини 3 статті 50 вказаного Закону, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 27 зазначеного Закону, страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", для забезпечення відновлення здоров'я застрахована особа та члени її сім'ї (а також особа, яка навчається у вищому навчальному закладі) мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах (у тому числі дитячих) у межах асигнувань, установлених бюджетом Фонду на зазначені цілі, та в порядку і на умовах, визначених правлінням Фонду.

Колегія суддів зауважує на тому, що віднесення вказаних вище застрахованих осіб до таких, які мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах відповідачем не оскаржується.

Пунктом 4.2. Порядку № 12 встановлено що, відповідно до рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємство, установа, організація, а також фізична особа, у якої працює за трудовим договором (контрактом) найманий працівник (далі - підприємство), за основним місцем роботи застрахованої особи видає путівку до санаторію в період відпустки, а до санаторію-профілакторію - в період відпустки або без відриву від виробництва за умови часткового фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду, окрім осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесені до категорії 1, яким путівки видаються без оформлення відпустки.

Отже, необхідною умовою для виділення соціальної послуги у вигляді оплати коштами Фонду вартості санаторно-курортного лікування є надання роботодавцем працівнику відпустки на період його перебування у санаторно-курортному закладі.

Путівка є документом, який надає застрахованій особі і члену її сім'ї право на отримання відповідних послуг у зазначеному в путівці санаторно-курортному закладі протягом указаного в ній терміну - 18, 21, 24 або 45 діб (п. 1.3 Порядку № 12).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була надана путівка терміном лікування - 21 день.

Згідно зворотного талону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходились на лікуванні з 14.12.2013 року по 25.12.2013 року. Так, на підставі наказу № 2286 від 11.12.2013 року ОСОБА_3 надана відпустка тривалістю 14 календарних днів - з 12.12.2013 року по 26.12.2013 року, ОСОБА_4 - тривалістю 11 календарних днів - з 13.12.2013 року по 23.12.2013 року, а згідно з Наказом № 2282 від 10.12.2013 року ОСОБА_4 на 24-26 грудня 2013 року надано три дні відпочинку за роботу у вихідні дні. (а.с. 20-21).

Відповідачем зазначено, що у табелі заробітної плати адміністрації за грудень 2013 року (а.с. 78) дні санаторно-курортного лікування, 24 та 25 грудня 2013 року, наявні відмітки "8" замість відміток про перебування ОСОБА_4 у відгулі згідно Наказу від 10.12.2013 року № 2282, проте, колегія суддів зауважує на тому, що відсутність на робочому місці у зазначені дні підтверджується зворотнім талоном, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували на лікуванні з 14.12.2013 року по 25.12.2015 року, а також копіями наказів про відпустки, наказу про надання інших днів відпочинку за роботу у вихідні дні.

А отже, дане посилання відповідача, як на порушення порядку надання путівки, не може бути розцінене як підтвердження вказаного порушення, оскільки останнє може бути визначене лише неналежним заповненням таких табелів робочого часу.

Крім того, слід зазначити, що працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за власні кошти придбали послуги санаторно-курортного лікування впродовж трьох днів, оскільки тривалість путівки, що надається Фондом, становить 21 день, а загальна тривалість відпочинку становила 24 дні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що санаторно-курортна путівка, надана працівникам ТОВ «Лозівський молочний завод» були використана останніми повністю протягом часу їх відпустки. А додаткові дні санаторно-курортного відпочинку припадають на дні відгулів ОСОБА_4 (дні відпочинку, надані за роботу у вихідні дні).

Отже, застрахована особа ОСОБА_4 отримав путівку у відповідності до Порядку, в повному обсязі скористався послугою санаторно-курортного закладу (використав путівку за призначенням), що свідчить про виконання вимог ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" та п. 4.2 Порядку.

Кошти, надані відповідачем, були використані застрахованою особою в повному обсязі за цільовим призначенням та з дотриманням порядку витрачання коштів відповідача на санаторно-курортне лікування застрахованої особи.

Визначальною ознакою для висновку про наявність підстав для повернення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності коштів є встановлення фактів, які б свідчили, що позивачем було неправомірно використано кошти Фонду.

З огляду на фактичні обставини справи (видання путівок працівникам, які мають право на санаторно-курортне лікування; охоплення всього строку перебування на такому лікуванні строком перебування застрахованої особи як у відпустці, так і лише двома днями - у відгулі; придбання частини відпустки за власні кошти) колегія суддів вважає, що у даному випадку не може йтися про неправомірне витрачання коштів Фонду.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В свою чергу, в даному випадку відповідачем не було доведено належним чином правомірності прийнятого Рішення № 33 від 04 лютого 2016 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 5006,40 грн., що свідчить про необґрунтованість останнього та є підставою для його скасування та задоволення позову в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги з посиланнями на інші порушення судом першої інстанції не впливають на вирішення справи по суті та не спростовують його правильних висновків.

В цій частині постанова суду першої інстанції постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Між тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування Рішення № 33 від 04 лютого 2016 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4840,73 грн., з огляду на те, що Рішення від 04.02.2016 року № 33 було прийнято Виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на загальну суму 9847,13 грн., з яких 5006,40 грн. зумовлені порушеннями, що не визнаються ТОВ «Лозівський молочний завод» та є предметом розгляду даної справи. Решта суми, яка дорівнює 4840, 73 грн. та складається з 3452,28 грн. (неправомірно витрачених коштів Фонду) та 1388,45 грн. (штраф за порушення позивачем порядку використання страхових коштів), перерахована позивачем 22.02.2016 року до Фонду (а.с. 118) та не оскаржувалися ТОВ «Лозівський молочний завод».

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, відповідно до положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року по справі № 816/869/16 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 04.02.2016 року № 33 в частині повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій в сумі 4840, 73 грн., не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 04.02.2016 року № 33 в частині повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій в сумі 4840,73 грн., внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2016р. по справі № 816/869/16 скасувати в частині визнання протиправним та скасування рішення Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 04.02.2016 року № 33 в частині повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій в сумі 4840, 73 грн.

В цій частині прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод".

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року по справі № 816/869/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений 08.11.2016 р.