Справа № 2а-5147/12/2670
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 листопада 2016 року м. Київ К/800/29577/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа - ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державного казначейства в місті Києві від 22 грудня 2011 року №442-ос, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління Державної казначейської служби України у Оболонському районі міста Києва, стягнуто з Головного управління Державного казначейства України в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 103255 грн.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з березня 1997 року працювала в органах Державного казначейства України. 08 липня 2009 року позивач переведена на посаду заступника начальника управління Державного казначейства в Оболонському районі міста Києва.

12 травня 2011 року ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення з роботи з 12 липня 2011 року у зв'язку з ліквідацією Головного управління Державного казначейства України в місті Києві і скороченням займаної нею посади.

13 грудня 2011 року позивачу запропоновано посаду начальника відділу моніторингу видатків місцевих бюджетів управління міжбюджетних відносин та моніторингу видатків місцевих бюджетів в апараті Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві та посаду заступника начальника управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва. Від запропонованих посад позивач відмовилась.

Наказом Головного управління Державного казначейства України у місті Києві від 22 грудня 2011 року № 442-ос позивача звільнено з посади заступника начальника управління Державного казначейства в Оболонському районі місті Києва з 22 грудня 2011 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією Головного управління Державного казначейства України в місті Києві.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 є неправомірним, оскільки про наступне вивільнення відповідач повідомив позивача 12 травня 2011 року та всупереч статті 49-2 КЗпП запропонував іншу роботу лише 13 грудня 2011 року, тобто за 9 днів до звільнення.

Крім того, за правилами вказаної правової норми, відповідач повинен був запропонувати позивачу роботу в управлінні державної казначейської служби України в Оболонському районі міста Києва, що є правонаступником управління Державного казначейства України у Оболонському районі міста Києва, а не в іншій установі.

Разом з тим, відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року №9 правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Отже, звільнення позивача з 22 грудня 2011 року є протиправним та суперечить чинному законодавству України, так як позивач перебувала на лікарняному з 22 грудня 2011 року по 5 січня 2012 року, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АВЗ №726419 наявного в матеріалах справи.

У касаційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцї норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зазначає, що органи Казначейства дійсно ліквідовані, позивача ознайомлено з наступним вивільненням і запропоновано обійняти інші вакантні посади, тому не було порушень щодо порядку розірвання трудового договору згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП та дотримано вимоги чинного законодавства при звільненні позивача.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа - ОСОБА_2, про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак