Справа № 826/22037/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року у адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 05.02.2015 №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 №Ф-2805/17-01 та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.02.2015 №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 05.02.2015 №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 №Ф-2805/17-01 та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.02.2015 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 05.02.2015 № в частині збільшення податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10018,88 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2504,72 грн; визнані протиправними та скасовані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 №Ф-2805/17-01 та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.02.2015 №; в інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФО-П ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та дотримання вимог обліку і збору єдиного соціального внеску за 2012 - 2013 роки; за наслідками перевірки складено акт від 29 грудня 2014 року №2399/17-01/НОМЕР_1.

Актом перевірки встановлено порушення статті 36, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 177.2 статті 177, пункту 167.1 статті 167 ПК України, оскільки платником податку не нараховано та не сплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік у сумі 6842,60 грн, за 2013 рік - 10018,88 грн; пункту 6 статті 1, пункту 4 статті 6, пункту 2 статті 7, частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки позивачем не надано звітність по єдиному внеску за 2013 рік, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21652,80 грн.

В обґрунтування вказаних порушень контролюючий орган посилається на те, що позивачем до перевірки не надано первинних документів, пов'язаних з підприємницькою діяльністю, у зв'язку із чим не підтверджено документально суми задекларованих витрат у 2012 році та, як наслідок, занижено чистий оподатковуваний дохід у 2012 року на загальну суму 41600,00 грн; не підтверджено документально суми задекларованих витрат у 2013 році та занижено чистий оподатковуваний дохід у 2013 році на загальну суму 60284,00 грн. У зв'язку із заниженням податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік посадовою особою відповідача здійснено висновок про заниження єдиного внеску на 21652,80 грн.

05 лютого 2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №, яким на підставі акту перевірки за виявлені порушення позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 21076,85 грн.

Також, 29 грудня 2014 року відповідачем складено вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску №Ф-2805/17-01 на 21652,80 грн.

Крім цього, у зв'язку із донарахуванням контролюючим органом єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування рішенням від 02 лютого 2015 року № до позивача застосований штраф у сумі 1082,64 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивачем підтверджені витрати за 2013 рік у розмірі 62182,00 грн; разом з тим, твердження контролюючого органу щодо не підтвердження документально суми задекларованих витрат у 2012 році на загальну суму 41600,00 грн наявними у матеріалах справи доказами не спростовано, а позивачем під час судового розгляду справи не заперечувалось.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з наступних підстав.

Згідно абзацу «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Положеннями статті 177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з акту перевірки та встановлено судом першої інстанції, у період 2012 та 2013 років позивачем отримано дохід від АБ «Укргазбанк», ТОВ «Мері Кей (Україна) ЛТД», ТОВ «Едіпресс Україна», в тому числі у 2012 році 35566,00 грн (АБ «Укргазбанк», ТОВ «Мері Кей (Україна) ЛТД», ТОВ «Едіпресс Україна»), у 2013 році - 62400,00 грн (ТОВ «Мері Кей»). Також в акті перевірки зазначено, що сума витрат, пов'язаних з одержанням доходу, за даними позивача у 2012 році складає 41600,00 грн, у 2013 році - 60181,00 грн.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що сума задекларованого у 2013 році валового доходу у розмірі 62297,00 грн не відповідає фактично отриманій сумі доходу, отриманого позивачем за результатами фінансово-господарських операцій з ТОВ «Мері Кей (Україна) ЛТД», яка складає 62400,00 грн, тому зроблено висновок, що сума валового доходу позивача за 2013 рік складає 62400,00 грн, що позивачем під час судового розгляду справи не заперечувалось.

При цьому, при перевірці правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкової декларації встановлено, що до перевірки не надано первинних документів, пов'язаних з підприємницькою діяльністю, до витрат включено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, у зв'язку з чим позивачем не підтверджено документально суми задекларованих витрат у 2012 році на загальну суму 41600,00 грн та у 2013 році на загальну суму 60181,00 грн.

Разом з тим, на підтвердження правомірності включення витрат, розмір яких визначено у додатку 5 до декларації за 2013 рік, позивачем надано до суду копії товарних чеків від 31.03.2013 та від 16.08.2013 №8/287, згідно яких останнім придбано фотоапарат Canon 16-35/2/8 за 12001,00 грн, Canon ЕОС 1 DX та Canon LP-e4N на 50181,00 грн, що у загальному розмірі складає 62182,00 грн.

Враховуючи види економічної діяльності позивача - «Діяльність у сфері фотографії» колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказані витрати у розмірі 62182,00 грн відносяться до валових витрат та підлягають врахуванню під час нарахування чистого оподаткованого доходу.

Відповідно до частини першої статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, оскільки позивач під час апеляційного розгляду справи просив суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне переглянути постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно, посилання в акті перевірки контролюючого органу на не підтвердження позивачем задекларованих витрат у 2012 році на загальну суму 41600,00 грн є обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що податкове повідомлення - рішення є неправомірним в частині збільшення податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10018,88 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 2504,72 грн.

Щодо визначення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як встановлено пунктом 11 частини першої статті 8 Закону №2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, позивач в розумінні положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску, який зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, виходячи з суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно акту перевірки, контролюючим органом нараховано єдиного внеску на 21652,80 грн виходячи з того, що позивачем не підтверджені витрати за 2013 рік.

За таких обставин, оскільки підставою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2014 №Ф-2805/17-01 та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.02.2015 № слугували висновки про не підтвердження задекларованих валових витрат, які є необґрунтованими, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про їх неправомірність.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 07.11.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.