Справа № 145/255/16-а
Суддя: Алєксєєнко В. М.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/255/16-а
Провадження № 2-а/140/18/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2016 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Андрущак Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові

адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи тим, що він працює на посаді голови Тиврівського районного суду Вінницької області і є інвалідом загального захворювання та перебуває на обліку в управлінні ПФУ у Тиврівському районі, йому призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УПІ, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим з 01.04.2015 року він не отримує пенсії.

21.12.2015 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про роз'яснення причин невиплати пенсії, на що отримав відповідь, що пенсія по інвалідності не виплачується, та що виплата пенсії припинена з 01.04.2015 року на виконання приписів абз.2 ч. 1 ст. 47 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допустимо звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, в тому числі особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії, або проживали станом на 01 січня 1993 року на територіях зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселились з цих територій.

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються зокрема, такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 01 січня 1993 року проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсії та соціальних послуг солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настане інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено матеріальне, соціально побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат, забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації побутовому та торговельному обслуговування.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УІИ (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу». Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, однак до зазначених законів призначена йому пенсія немає жодного стосунку, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 50, 54, 67 Закону України від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державна пенсія для зазначених осіб встановлених на рівні не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ № 894 від 13.07.2004 року «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державну пенсію підвищену на 12 відсотків та постанови КМУ від 27.12.2005 року № 1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державну пенсію збільшену в 2,5 рази.

Крім того вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначається.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 серпня 2015 року посада, на якій він працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 ст. 54 Закону № 1058 підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане вважає, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної йому відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її виплати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Немирівському районі Вінницької області Багінський І.В., який діє згідно доручення в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як він відповідає вимогам закону та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області як одержувач пенсії по інвалідності згідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки являється постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією копією посвідчення Серія НОМЕР_1 ( а. с. 1 ).

Позивач працює на посаді голови Тиврівського районного суду Вінницької області та є державним службовцем.

Крім того, встановлено, що з 1 квітня 2015 року Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

21.12.2015 року позивач звернувся до Управління ПФУ у Тиврівському районі з приводу поновлення виплати йому пенсії по інвалідності, на що у відповідь отримав лист № Р-26 від 21.12.2016 року, в якому зазначено, що з 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ. Виплата позивачу пенсії по інвалідності в розмірах фактичних збитків, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» припинена з 01.04.2015 року на виконання приписів абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону. Статтею визначено, що тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Закону України «Про державну службу», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачуються. Крім того, Законом від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ визначено, що після звільнення з роботи виплата пенсій відповідно до Закону поновлюється ( а. с. 4 ).

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», то в період з 01.04.2015 по 31.12.2015 пенсія, призначена згідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не повинна виплачуватись.

Відповідно дост. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст .47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01.04.2015 ), тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015: у період роботи особи (крім інвалідів І та П груп, інвалідів війни Ш групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбаченихзаконами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Станом на 01.04.2015 посада, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу», в зв'язку з чим відповідачем правомірно не виплачувалась пенсія позивачу.

Разом з тим, відповідно до п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі Закон № 213) у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійною забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно дозаконів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народних депутатів України», «Міністрів України», «;Про судову експертизу", «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію ЗУ «Про державну службу» пенсія призначається відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 підстави для припинення виплати пенсії позивачу, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, а тому з 01.06.2015 перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 01.06.2015 виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції Українипри прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг ізсолідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені устатті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного нарівні з іншими громадянами.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання відповідача на ст. 47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачає, що соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач має право на поновлення виплати пенсії як інваліду 3 групи захворювання, пов'язаного з аварією на ЧАЕС, оскільки в матеріалах адміністративної справи міститься лист, в якому відповідач відмовив ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії, у такий спосіб порушив право позивача.

Що стосується строку, з якого право позивача на поновлення пенсії підлягає задоволенню, то суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» нарахування пенсії, перерахунок пенсії та її виплата здійснюється з часу звернення особи за таким перерахунком та виплатою.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюєтьсяшестимісячний строк, який, якщо

не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 09.02.2016. Таким чином, поновлення пенсії по інвалідності позивачу слід здійснювати з 09.08.2015, з урахуванням положень ст. 99 КАС України, в межах шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 22, 21, 46, 58, 64, 68 Конституції України, п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 2, 4, 11, 70, 71, 94, 158-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи загального захворювання пов'язаного з аварією на ЧАЕС, з 09.08.2015 року відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, яка призначено відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду ІІІ групи загального захворювання пов'язаного з аварією на ЧАЕС, з 09.08.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Немирівський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: