Справа № 826/9872/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

03 листопада 2016 року м. Київ№ 826/9872/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Арсірія Р.О., перевіривши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1
до Державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"
про визнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною завою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, в якій просить: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо проведення реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на квартиру АДРЕСА_1; 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача за індексним номером 29915127 від 06 червня 2016 року про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 02.11.2016 року справу № 826/9872/16 прийнято до провадження суддею Арсірієм Р.О.

Під час проведення підготовчих дій у справі, суд дійшов висновку, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 (Позичальник), уклали договір про надання споживчого кредиту №0.

За умовами договору, Банк зобов'язується надати кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 163 500,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 825 675,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит.

Також, ОСОБА_1 та Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" в забезпечення виконання зобов'язань уклали Договір іпотеки від 12.10.2007, відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського мі нотаріального округу Івановою JI.M. за №5095.

12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ Укрсиббанк» укладено Договор купівлі-продажу кредитного портфелю.

06.06.2016 державний реєстратор, приватний нотаріус Щелков Д.М. прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру № АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект». Підставою виникнення у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на квартиру є договір іпотеки № 66942 серія та номер: 5098 від 12.10.2007 р.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 23.06.2016, право власності на квартиру загальною площею 63,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано відповідачем 06.06.2016 року за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 12.10.07 № 66942.

Суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а слідує з договірних правовідносини, які виникли між сторонами пов'язані із невиконанням умов цивільно-правових договорів: кредитного та іпотеки, належності порядку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки за укладеними договорами та в подальшому і набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини випливають з договірних відносин, а тому мають вирішуватись за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №21-41а16.

Також, у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Отже, даний позов повинен розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 3 частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками підготовчого провадження суд у порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 121, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 826/9872/16.

2. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій