Справа № П/811/338/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Справа № П/811/338/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги протиправною;

- стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 24 (двадцяти чотирьох) місячних заробітних плат, що становить 529 152 (п'ятсот двадцять дев'ять тисяч сто п'ятдесят дві) грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана бездіяльність відповідача, є такою, що порушує його законні права, свободи та інтереси і потребує судового захисту.

Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити (а.с.26).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, при цьому надавши заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на час звільнення позивача з посади судді були відсутні правові підстави для нарахування та виплати йому такої допомоги (а.с.37-41).

Оцінивши наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

18.10.1991 р. рішенням Кіровоградської обласної ради, ОСОБА_1 обраний народним суддею Олександрійського міського суду Кіровоградської області.

20.09.2001р. позивач був обраний на посаду цього ж суду безстроково.

01.04.2004р., в зв'язку з ліквідацією Олександрійського міського суду та утворенням Олександрійського міськрайонного суду, позивач був переведений на посаду створеного суду.

14.10.2014р. позивач подав до Вищої ради юстиції заяву про відставку, яка зареєстрована ВРЮ 20.10.2014р.

Звільнення позивача з посади судді було розглянуто Верховною Радою України 04.02.2016р. та прийнято відповідну постанову, а наказом голови Олексадрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.02.2016 № 24-к його було відраховано зі штату суду (а.с.25).

Відповідно частини 1 статті 109 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною 1 статті 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Вказана норма втратила чинність згідно із Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01.04.2014.

Позивач обґрунтовує позов тим, що з скасування закону, яким передбачалась виплата вихідної допомоги без сплати податку в розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, не може всупереч Конституції України та рішень Конституційного Суду України, скасовувати складову соціального захисту судді - право на вихідну допомогу.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюються Законом України "Про статус суддів". Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Це рішення не містить будь-яких посилань стосовно вихідної допомоги.

Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N 10-рп/2013, 19.11.2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (04.02.2016 року).

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності відповідно до якого, суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України.

Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014 року, законодавець виключив ст.136 Закону України " Про судоустрій та статус суддів". Конституційним Судом України ця норма не визнана неконституційною.

Оскільки, на час звільнення позивача стаття 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", яка регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила чинність відповідно до Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Викладене свідчить про те, що станом на день звільнення законодавством не було передбачено право позивача на отримання вихідної допомоги, оскільки ця норма права була виключена із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" з 01.04.2014 року.

Посилання позивача на те, що відповідач порушив його права, є безпідставним, оскільки він діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 94, 159 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2