Справа № 813/3761/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

03 листопада 2016 року № 813/3761/16

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кузан Р.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівського апеляційного адміністративного суду про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача кошти в сумі 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно з пунктами 4, 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з частиною 2 статті 2 та частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту позовної заяви суддею встановлено, що в провадженні Львівського апеляційного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №34589/10, в якій розглядалась апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 09.02.10р.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.11р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 09.02.10р. у справі №34589/10- без змін.

Не погодившись з вказаними рішеннями ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.11р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 09.02.10р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.11р. скасовано.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області (третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Львівській області) про визнання бездіяльності незаконною -закрито.

Позивач вважає, що такими діями відповідача було порушено його права та інтереси, а тому звернувся з даним позовом до суду про стягнення на його користь коштів на відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у даній справі суддя керувався наступним.

Гарантії незалежності і недоторканності суддів, як носіїв судової влади, та самостійності судів, як судових органів, визначено Конституцією та законами України, зокрема Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя відповідно до встановленої законом процедури; недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб, неповаги до суду та встановлення відповідальності за такі діяння.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України від 23.05.01р. №6-рп/2001 встановлено, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, апеляційному, касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.07р. №8 "Про незалежність судової влади", оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09р. №6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз'яснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Виходячи з того, що незалежність суддів є основною передумовою їх об'єктивності та неупередженості, суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, у пункті 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.13р. "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" зазначено, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ) є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до управлінської діяльності.

З аналізу вказаних норм слідує, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів та суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

При цьому, оскарження рішень, дій, бездіяльності суду (судді) шляхом подання позову до суду є порушенням принципу незалежності суддів та засобом впливу на них. Відтак, суд (суддя), як орган (посадова особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем чи іншою особою, яка бере участь у справі, за винятком випадків, коли суд (суддя) виступає як установа (посадова особа), що здійснює управлінську діяльність.

Зі змісту заявленого позову слідує, що предметом дослідження у справі є процесуальні дії суду пов'язані з розглядом справи, внаслідок яких, як вважає позивач, йому завдано моральної шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, даний спір випливає не з дій чи бездіяльності Львівського апеляційного адміністративного суду, як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а з його діяльності, пов'язаної зі здійсненням правосуддя відповідно до процесуальних норм, якими передбачена процедура розгляду апеляційної скарги та подальші дії суду. В той же час, вимог про вирішення саме публічного-правового спору позовна заява ОСОБА_1 не містить.

За таких обставин, та з урахуванням положень частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В силу вимог частини 6 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Однак, з урахуванням вказаних вище обставин та положень пункту 1 статті 3 та частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю, що заявлена позивачем позовна вимога не підлягає розгляду як в порядку адміністративного, так і будь-якого іншого виду судочинства.

Керуючись ст.ст. 21, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного адміністративного суду про стягнення моральної шкоди.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її отримання до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кузан Р.І.