Справа № 813/2154/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 р. Справа № 876/2404/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Роліної Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року в справі №813/2154/15 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2015 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнання нечинним та скасування рішення від 16.04.2015 року за №11/366 про відмову здійснити перерахунок (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом військового прокурора Західного регіону України за №644к від 23.08.2011 року, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які отримав після звільнення за період проходження військової служби до 26.08.2011 року) за кожний повний календарний рік служби; зобов`язання провести перерахунок (донарахування) вихідної допомоги при звільненні виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яке на липень 2011 року становило 13670 грн. 70 коп., та видати довідку - розрахунок допомоги; стягнення невиплаченої різниці вихідної допомоги при звільненні (станом на 26.08.2011 року) в розмірі 50230 грн. 70 коп., виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління Західного оперативного командування щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом військового прокурора Західного регіону України за №644к від 23.08.2011 року, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які отримав після звільнення за період проходження військової служби до 26.08.2011 року) за кожний повний календарний рік служби; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перерахунок (донарахування) та виплатити різницю вихідної допомоги при звільненні виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення, перерахованого згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2013 року за №2а-8472/12/1370, визначеного в довідках Управління Західного оперативного командування від 27.11.2014 року за №11/1001 та від 05.02.2015 року за №11/89, за кожний повний календарний рік служби; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Львівський обласний військовий комісаріат подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесені даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, зокрема, вказує, що виплата позивачу вихідної допомоги при звільненні проведена у повному обсязі відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260, тому підстав для її перерахунку немає. Крім того, різниця грошового забезпечення, передбачена п.9 Постанови КМУ від 09.03.2006 року №268 до жодного з видів грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, не відноситься.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з неведених у ній мотивів.

Позивач вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом Військового прокурора Західного регіону України від 23.08.2011 року за №6446к (по особовому складу) полковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого помічника військового прокурора Західного регіону України з питань нагляду за виконанням законодавства про боротьбу з корупцією у зв`язку зі звільненням, згідно з наказом Міністра оборони України від 09.08.2011 року за №799, з військової служби в запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу. Вислуга років станом на 26.08.2011 року становить 25 років 00 місяців 25 днів.

05.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до виконуючого обов`язки командувача Західного оперативного командування з листом, в якому просив здійснити перерахунок (донарахування), виплату (доплату) вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% його фактичного грошового утримання (з урахуванням усіх виплат та доплат, які він отримав після звільнення за період проходження військової служби до 26.08.2011 року) за кожний повний календарний рік служби (відповідно до наказу Військового прокурора Західного регіону України від 23.08.2011 року за №6446к) та видати належним чином оформлену довідку розрахунок такої вихідної допомоги.

У зв`язку із неотриманням відповіді на вищенаведене звернення, позивач повторно звернувся із заявою від 09.04.2015 року, в якій просив терміново розглянути його звернення та надати відповідні документи.

Листом від 16.04.2015 року за №11/366 Управління Західного оперативного командування повідомило позивача, що законних та правових підстав для перегляду розміру виплаченої йому у 2011 році вихідної допомоги не має.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з протиправності дій відповідача, оскільки здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача є підставою для перерахунку та виплаті одноразової грошової вихідної допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.46-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року за №1789-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби), військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні передбачений п.1 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за №2011-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби), відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 4 цього ж пункту передбачено, що виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналогічні норми містяться в ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 pоку за № 2262-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу при звільненні з військової служби у серпні 2011 року було нараховано та виплачено одноразову вихідну допомогу виходячи з його грошового забезпечення у липні 2011 року в розмірі 12000 грн. 80 коп., що підтверджується довідкою Управління Західного оперативного командування від 06.09.2011 року за №11/4/3340.

При цьому, в подальшому позивачу на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2013 року за №2а-8472/12/1370 було здійснено перерахунок місячного грошового забезпечення, а тому таке в перерахунку станом на липень 2011 року повинно було становити 13614 грн. 70 коп. (без врахування одноразової виплати в розмірі 2250 грн. 00 коп.), що підтверджується довідками Управління західного оперативного командування від 27.11.2014 року за №11/1001 та від 05.02.2015 року за №11/89.

Відтак, з врахуванням гарантій, передбачених ст. 22 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивачу був здійснений перерахунок його грошового забезпечення, перерахунку та виплаті також підлягає одноразова грошова вихідна допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо тверджень апелянта про те, що включення різниці грошового забезпечення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні не передбачено постановою КМ України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 9 березня 2006 року № 268 у разі зменшення у зв`язку з прийняттям цієї постанови та визнанням такими, що втратили чинність, актів Кабінету Міністрів України та Указів Президента України, розміру заробітної плати (без премії), грошового забезпечення (без премії) в окремих працівників державних та інших органів, умови оплати праці яких визначені цією постановою, та у працівників, прирівняних згідно з нормативно-правовими актами, що втрачають чинність, за умовами оплати праці до працівників державних органів, або яким передбачено збереження умов оплати праці за попередньою посадою, на час роботи на займаній посаді виплачується різниця між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Згідно із п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 року № 268 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу, відряджених до органів державної влади та місцевого самоврядування, складається з посадового окладу, інших виплат (крім надбавки за ранг та надбавки за вислугу років), установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, установлених у розмірі і порядку, що визначаються законодавством для військовослужбовців.

Відтак, самою постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 9 березня 2006 року № 268 передбачено включення до складу грошового забезпечення різниці між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність, та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці.

Відповідно до ст.1 Конституції України Україна є правовою державою. Права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними, не можуть бути скасовані та при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних Законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст.22 Конституції України).

Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною, визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та даних ним у своїх рішеннях тлумачень, заробітна плата, грошове утримання визнані аспектами права на володіння власністю. Відповідно до вимог ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477 від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Ніхто не може позбавити права на грошову та матеріальну винагороду за роки сумлінної, бездоганної і безперервної служби.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для військовослужбовців як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання службовцям певних гарантій, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду.

З інших підстав та в іншій частині апелянт рішення суду першої інстанції не оскаржував.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відтак, висновки суду першої інстанції, щодо яких відсутні заперечення у апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 року в справі №813/2154/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Гулид Р.М.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 07.11.2016 року.