Справа № 703/2541/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Манько М.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Справа № 703/2541/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Тищенко Н.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - відповідач) про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо проведення розрахунку пенсії позивача без урахування сум матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань та сум індексації заробітної плати;

- зобов'язання відповідача здійснити розрахунок пенсії позивача відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням 90% заробітної плати на підставі довідки Управління Держземагенства у Смілянському районі Черкаської області з урахуванням сум матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань та сум індексації заробітної плати.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року адміністративний позов було задоволено, а саме: визнано неправомірними дїї відповідача щодо проведення розрахунку пенсії позивача без урахування суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язано відповідача здійснити розрахунок пенсії позивача, включивши до складу заробітної плати для призначення пенсії суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, відповідно до довідки управління Держземагенства у Смілянському районі Черкаської області від 20.01.2014 р. № 56/01-10, починаючи з 01.07.2016 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку Смілянського ОУПФУ Черкаської області та отримує пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», з 24.01.2005 р., а з 04.01.2010 р. позивач отримує пенсію по інвалідності.

01.07.2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про включення до складу її заробітної плати, з розміру якої здійснюється обчислення пенсії, сум «інших виплат», з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зазначених у довідці від 20.01.2014 р. № 56/01-10.

12.07.2016 р. Смілянське ОУПФУ Черкаської області своїм листом № 94/Т-10 повідомило позивача про відмову в задоволенні її вимог.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що суми «інших виплат», зазначених у довідці від 20.01.2014 р., повинні бути враховані відповідачем при обчисленні пенсії позивача, оскільки на них нараховувались та сплачувались страхові внески.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про державну службу», який був чинним на момент виникнення у позивача права на пенсію та у відповідній редакції (далі - Закон № 3723-XII), «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 4 статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, що у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування був нарахований на всі виплати, отримані позивачем за місцем роботи, у тому числі й «інші виплати», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою / а.с. 14 /, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії ОСОБА_2

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що матеріальна допомога не є складовою частиною заробітної плати і сам факт сплати з неї внесків не є підставою для її включення до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні його пенсії, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищевикладене.

Посилання апелянта на п. 5 Закону від 02.03.2015 р. № 213, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказана законодавча норма не поширюється на раніше призначені пенсії.

Доводи апелянта про те, що наразі діє новий Закон України «Про державну службу» та нова редакція постанови КМУ № 865, якими не передбачено можливості перерахунку пенсії державного службовця як про таке просить позивач, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, по-перше, позивач набула право на розрахунок її пенсії з урахуванням всіх сум її заробітної плати, на які нараховується збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто й «інших виплат», за ст.37 Закону № 3723-XII на момент призначення їй пенсії, а по-друге, довідка, на підставі якої вона просить УПФУ здійснити відповідний перерахунок її пенсії, видана 20.01.2014 р., тобто в період дії Закону № 3723-XII.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких інших доводів, які б підтверджували правомірність його дій при відмові позивачу в перерахунку її пенсії, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини даної справи, дотримано вимоги матеріального та процесуального законодавства і ухвалено судове рішення у відповідності до ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 09 листопада 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.