Справа № П/811/4262/14.
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року справа № П/811/4262/14.

провадження № 2-кас/811/48/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Кропивницькому справу за позовом керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, треті особи - ОСОБА_1 та Гайворонська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсними наказів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року прокурор Гайворонського району Кіровоградської області (далі прокурор) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області (далі Управління Держземагенства), треті особи: ОСОБА_1, Гайворонська районна державна адміністрація Кіровоградської області (далі Гайворонська райдержадміністрація), про визнання недійсними наказів від 26 вересня 2014 року про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 05.11.2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду України від 31.05.2016 року, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 05.11.2015 року та постанову від 12.02.2015 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1І звернувся до відповідача з заявою про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, розташованих не єдиним масивом, на значній відстані одна від одної, за межами населених пунктів та без обґрунтування розмірів земельних ділянок, з урахуванням можливості їх обробітку.

Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (т.3, а.с.58-61), в яких проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених до відповідача вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки відповідачем надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, відповідно до ст.15-1,122,123 Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", на підставі отриманої заяви від ОСОБА_1 Також, відповідач просив розглянути справу без участі уповноваженого представника за наявними матеріалами справи.

Представник третьої особи Гайворонської РДА в судове засідання не прибув, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (т.3,а.с.73).

Третя особа - ОСОБА_1, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд вирішив провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 10.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держземагенства з заявами про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду на 21 рік для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів Бандурівської (9 заяв), Долинської (14 заяв) та Червоненської (7 заяв) сільських рад Гайворонського району Кіровоградської області (т.1,а.с.11,13,15,17,19,21,23,25,27,38,40,42,44,46,48,50,52,54,56,58,60,62,64,80,82,84,86,88,90,92). При цьому в зазначених заявах зазначено, що фермерське господарство ОСОБА_1 планує створити та вести одноособово.

ГУ Держземагенство, спірними наказами від 26 вересня 2014 року надало ОСОБА_1 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих на території зазначених вище сільських рад за межами населених пунктів, площею 44,2775 га, 31,9298 га, 44,8093 га, 23,8348 га, 5,1882 га, 4,8714 га, 60,5259 га, 9,2276 га, 13,8115 га, 6,0496 га, 16,7057 га, 0,6438 га, 32,7184 га, 17,5277 га, 12,6426 га, 21,74 га, 21,6002 га, 28,0347 га, 72,9256 га, 11,8459 га, 5,9695 га, 91,0769 га, 7,6790 га, 35,8841 га, 39,8951 га, 11,4310 га, 6,3637 га, 21,9564 га, 2,6896 га, 13,8494 га (загальна кількість 717, 7 га) (т.1,а.с.10,12,14,16,18,20,22,24,26,37,39,41,43,45,47,49,51,53,55,57,59,61,63,79,81,83,85,87,89,91).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходивши з того, що ст.7 Закону України "Про фермерське господарство", не забороняє надання громадянину для створення фермерського господарства кількох окремих земельних ділянок, розташованих у різних місцях, а відповідно до вимог ч.7 цієї статті надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, якщо орган, уповноважений розпоряджатись землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фонду єдиним масивом.

Так, скасовуючи рішення, Верховним судом України зазначено, що судом не встановлено та не зазначено в рішенні обставин і фактів, які підлягали встановленню та не зроблено висновок по суті спору з огляду на положення ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", не надано оцінки обставинам та умовам, зазначеним в заяві ОСОБА_1, не перевірив як відповідач обґрунтував сумарний розмір земельних ділянок такої значної площі, про які просив в заявах, які перспективи діяльності власного фермерського господарства. Зокрема, чи мав (має) ОСОБА_1 можливість самостійно вести фермерську діяльність, чи мав (має) він власну техніку для обробітку землі, ресурси для оренди сільськогосподарської техніки, чи мав (має) ОСОБА_1 потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також чи буде взагалі проводити діяльність на відведених земельних ділянках саме його фермерське господарство.

Відповідно до частини пятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Таким чином, на виконання вказівок Верховного суду України, суду необхідно встановити наявність волевиявлення ОСОБА_1 на створення фермерського господарства та раціональне використанні земельних ділянок, наданих йому відповідно до закону та надати оцінку вимогам позивача, викладеним у адміністративному позові.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Фермерське господарство, згідно з положеннями ч. ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство", є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

За приписами ч. 2. ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Поняття "землеустрою" визначено ст.1 Законом України "Про землеустрій", а саме, це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5-10 і більше років.

Землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади т органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень, у відповідності до ст.22 Законом України "Про землеустрій".

Статтею 122 ЗК України передбачено повноваження органів виконавчої влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема ч.4 встановлює, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положення ч.1 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" аналогічно встановлюють, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Тобто, з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Імперативність зазначених норм полягає в тому, що така заява чи клопотання має містити обов'язкові реквізити, зокрема, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі матеріалами, 10.09.2014 року третя особа у справі звернулася з заявами до головного управління Держземагентства у Кіровоградській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду для ведення фермерського господарства. До вказаних заяв також надано копію паспорту громадянина України, копію ідентифікаційного коду платника податків,графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок, копія завіреного у встановленому порядку диплому (що підтверджує наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі) та довідку з місця роботи.

При цьому, у поданих заявах ОСОБА_3 не було обґрунтовано необхідність отримання такої великої площі земельних ділянок та не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, зокрема, не наведено доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі, відсутні у заяві заявника обов'язкова інформація щодо кількості членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Крім цього, ОСОБА_1 не надав обґрунтування чіткого визначення його подальшої фермерської діяльності з перспективами на майбутнє, врахуванням ринків збуту продукції в Гайворонському районі та ринках прилеглих територій

Згідно з матеріалами справи суду не доведено намірів ОСОБА_1 займатися фермерським господарством, наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку земель.

За змістом ч.5 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Земельні ділянки, розмір яких перевищує розмір, встановлений у частині 5 цієї статті, передаються громадянам у приватну власність для ведення фермерського господарства на підставі цивільно-правових угод.

Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, що передбачає ч.7 загаченої норми Закону України "Про фермерське господарство".

Таким чином, аналіз зазначених доказів свідчить про не дотримання третьою особою положень Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарства" в частині обов'язкових документів та інформації для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та, як наслідок, неналежного виконання посадовими особами Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області (правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області) покладених завдань.

Згідно з ч.3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, за наявності підстав для відмови в надані дозволу на погодження проекту землеустрою, головне управління Держземагентства України у Кіровоградській області зобов'язано відмовити у такому погодженні.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів.

Судом також враховано, що до теперішнього часу документація із землеустрою не затверджена, договори оренди зазначених земельних ділянок не укладались. Відповідно до інформацій сільських рад, на яких розташовані земельні ділянки, на які надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, громадянин ОСОБА_1 будь-якою діяльністю на їх території не займається, складських приміщень та сільськогосподарської техніки не має (т.3,а.с.49- 57)

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсними накази №1356/14-14, №1351/14-14, №1357/14-14, №1349/14-14, №1333/14-14, №1332/14-14, №1358/14-14, №1338/14-14, №1342/14-14, №1335/14-14, №1344/14-14, №11-1330/14-14-СГ, №1352/14-14, №1345/14-14, №1341/14-14, №1346/14-14, №1347/14-14, №1350/14-14, №1359/14-14, №1340/14-14, №1334/14-14, №1360/14-14, №1337/14-14, №1354/14-14, №1355/14-14, №1339/14-14, №1336/14-14, №1348/14-14, №1331/14-14, №1343/14-14 від 26.09.2014 року про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4