Справа № 802/1813/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

04 листопада 2016 р. Справа № 802/1813/16-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірини Миколаївни про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірини Миколаївни, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірини Миколаївни щодо неповернення ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 30784,97 доларів США, розміщених у Публічному акціонерному товаристві «БАНК ФОРУМ» згідно із Договором банківського вкладу № 263L/1300/664056 від 13 грудня 2013 року;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірину Миколаївну повернути ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 30784,97 доларів США, розміщених у Публічному акціонерному товаристві «БАНК ФОРУМ» згідно із Договором банківського вкладу № 263L/1300/664056 від 13 грудня 2013 року.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначену позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням, що міститься в п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу вимог ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

З аналізу вказаних норм видно, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, які виникають із правовідносин публічного характеру, а однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень який виконує владні управлінські функції саме у спірних правовідносинах.

Отже, критеріями для віднесення спорів до юрисдикції адміністративних судів є сукупність двох ознак: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Надаючи оцінку суб'єктному складу учасників спірних правовідносин, необхідно зазначати таке.

Частина 1 ст. 3 КАС України містить визначення поняття "суб'єкт владних повноважень", відповідно до якої суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відтак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, якій можуть бути притаманні ознаки суб'єкта владних повноважень, але лише у правовідносинах, що за своїм характером є публічно - правовими.

Разом з тим, аналізуючи характер спірних правовідносин, слід звернути увагу на відсутність у них ознак публічно - правового спору виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви, обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 13.12.2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ", в особі начальника Відділу операційної діяльності відділення №1300 Вінницька дирекція "ПАТ БАНК ФОРУМ" Беспалової Валентини Володимирівни, яка діяла на підставі довіреності №400 від 08.08.2013 року, бyло укладено Договір банківського вкладу № 263L/1300/664056. Договір укладався шляхом підписання заяви про відкриття та розміщення банківського депозиту, що виступала акцептом на публічну пропозицію (оферту), яка розміщувалася на сайті Банку (www.forum.ua). Строк розміщення депозиту з 13.12.2013 року по 13.03.2014 року (п. 5 Заяви про відкриття та розміщення банківського вкладу).

З метою виконання умов цього Договору, позивачем було внесено кошти у сумі 50000 доларів США на депозитний рахунок, що підтверджується квитанцією № 265740 від 13 грудня 2013 року.

Упродовж трьох місяців, тобто від 13 грудня 2013 року до 13 березня 2014 року (включно) ПАТ "БАНК ФОРУМ" згідно з умовами Договору зобов'язувалося виплачувати позивачу проценти, нараховані на внесену суму, на умовах та в порядку, встановлених Договором. Однак, враховуючи, що Договір від 13 грудня 2013 року має строковий характер, ПАТ "БАНК ФОРУМ" зобов'язано видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у Договорі банківського вкладу.

Як зазначає позивач, 14.03.2014 року ПАТ "БАНК ФОРУМ" повернуло їй суму депозиту із нарахованими процентами, на поточний рахунок: № НОМЕР_1, код банку 21574573. Проте, можливості отримання суми депозиту та нарахованих на нього процентів у фактичне володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1, як власника коштів, було позбавлено у зв'язку із тим, що постановою Правління Національного банку України від 13.03.2014 року № 135 ПАТ «БАНК ФОРУМ» віднесено до категорії неплатоспроможних, та з 14.03.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Внаслідок цього, 19.05.2014 року позивачу було здійснено виплату відшкодування коштів в межах гарантованої суми за рахунок коштів ФГВФО у сумі 19847, 94 Доларів США, що підтверджується Випискою по угоді №263L/1300/664056 від 13.12.2013 року. У вказаній виписці також відображено залишок по Договору банківського вкладу №263L/1300/664056 від 13 грудня 2013 року, який становить - 30784,97 Доларів США.

Станом на 13.06.2014 року Постановою Правління Національного банку України від 13.06.2014 № 355 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БАНК ФОРУМ" та рішенням виконавчої дирекції Фонду №49 з 16.06.2014 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БАНК ФОРУМ" з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 19.01.2015 № 10 уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "БАНК ФОРУМ" з 19.01.2015 призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко І.М.

Позивач зазначає, що 02 липня 2016 року вона отримала лист № 5496141, у відповідь на свою заяву від 06.06.2016 року про повернення решти суми коштів, що знаходяться на зберіганні у банку, із змісту якого слідує, що її кредиторські вимоги включено до четвертої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "БАНК ФОРУМ". Проте, на її думку, згідно ч. 2 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вказані грошові кошти не підлягали включенню до реєстраційної маси банку, а мали бути повернуті їй як власнику.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач вважає, що дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушують юридичні гарантії права власності на її майно, зокрема, грошові кошти, а також суперечать положенням національного та міжнародного права, судовій практиці України та Європейського Суду.

Таким чином, із вищезазначеного слідує, що предмет заявленого позивачем адміністративного позову фактично зводиться до вимоги про стягнення неповернутої суми грошових коштів, що знаходились на депозитному рахунку в установі банку, в процесі ліквідації банку.

Для визначення юрисдикції даного спору у першу чергу необхідно звернути увагу на те, за захистом яких прав звернувся позивач до суду. Як наголошувалося вище, позивач звернувся до суду саме з вимогою захистити своє право власності на грошові кошти, які були розміщені на депозитному рахунку в установі банку та неповернуті в визначеному договором порядку.

Суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини які в даному випадку виникли між позивачем та ПАТ «БАНК ФОРУМ» щодо повернення суми коштів, які були розміщені на банківському рахунку, врегульовані положеннями цивільного законодавства (ст.ст. 1058, 1060 ЦК України).

При цьому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в даному випадку є державною спеціалізованою установою, яка вступила у правовідносини фактично виконуючи функції ПАТ «БАНК ФОРУМ», у якого виникли труднощі, запроваджуючи у ньому тимчасову адміністрацію і ліквідатора.

Такі відносини, на переконання суду, є приватноправовими, адже в даному випадку підлягає дослідженню сам договір банківського вкладу № 263L/1300/664056 від 13 грудня 2013 року, а не компетенція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, винесення ним чи уповноваженою особою будь-якого рішення.

Як слідує зі змісту позовної заяви спір щодо повернення суми грошових коштів за депозитним договором виник на стадії ліквідації банку.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15 та від 15.06.2016 року у справі № 21-286а16, виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-ІІІ "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому Верховний Суд виходив із того, що хоча закон "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не поширюється на банки, ліквідація фінустанови - це банкрутство.

Згідно статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, виходячи із правової позиції Верховного Суду України, даний спір не носить характеру публічно-правового та, як наслідок, не належить до юрисдикції адміністративних судів та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, адміністративний суд не може здійснювати розгляд справи не віднесеної до його юрисдикції так як не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч. 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

При цьому позивачу необхідно роз'яснити, що виходячи з приватно-правового характеру даного спору, який виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку, даний спір підсудний місцевому господарському суду згідно ст. 12 ГПК України.

Керуючись ст. 109, 165, 186, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» Ларченко Ірини Миколаївни про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович