Справа № 2605/14852/12(2-а/756/6/13)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"09" листопада 2016 р. м. Київ К/800/54215/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,
при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю Кардаша В.А., - представника Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанов, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 1 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року, -

встановив:

У квітні 2011 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом, після уточнення якого просив: зобов'язати підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень щодо виконання судового рішення у справі № 2а-140/10, яке не виконане в повному обсязі, та відновити виконавче провадження; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва негайно припинити порушення законодавства та донарахувати йому державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно судового рішення, враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму, затвердженого законом; зобов'язати Управління по нарахуванню та виплаті пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві припинити порушення законодавства та виплатити йому вказані кошти з урахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму, затвердженого законом.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2011 року позовну заяву повернуто заявникові у зв'язку з непідсудністю справи місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2012 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2011 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 1 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_6 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 1 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року, прийняти нову постанову, якою скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень №№ 22558516 та 22377106, винесені головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві у зв'язку з повним виконанням рішення суду у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), оскільки постанова Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2010 року у справі № 2а-140/10 прийнята без встановлення кінцевого строку виконання, тому закриття виконавчого провадження є протиправним.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення представника Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2010 року у справі № 2а-140/10 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва здійснити перерахунок, а Управління по нарахуванню та виплаті пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві доплатити ОСОБА_6 пенсії по інвалідності відповідно до статті 50, частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ з січня 2009 року із розрахунку 8 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб та 75% прожиткового мінімуму за шкоду, заподіяну здоров'ю, з врахуванням попередніх виплат.

Головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Пацуріною О.В. 25 жовтня 2010 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ 22558516, 22377106 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-140/10, виданого 6 жовтня 2010 року Оболонським районним судом міста Києва.

Постановами державного виконавця від 15 березня 2011 року ВП № 22558516 та від 7 квітня 2011 року ВП № 22377106 закінчено виконавчі провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV у зв'язку з надходженням листів Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва від 11 березня 2011 року № 4450/07 та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 24 березня 2011 року № 8234/08 з повідомленням про виконання рішення суду.

Вважаючи, що постанова Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2010 року у справі № 2а-140/10 не виконана у повному обсязі і державний виконавець не мав правових підстав для закриття виконавчих проваджень, ОСОБА_6 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державним виконавцем правомірно винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до частини 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Такими органами державної виконавчої служби відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року №202/98-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 202/98-ВР) є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виходячи із зазначених положень, по цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом № 202/98-ВР як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у справах, що розглядаються відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся з позовом, зокрема, до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, який не входить до переліку органів державної виконавчої служби, визначеного Законом № 202/98-ВР, а тому не може виступати в якості відповідача у таких справах.

Не дивлячись на зазначені обставини, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не вирішив питання про заміну первинного відповідача на належного - відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, відповідно до переліку, визначеного частиною 1 статті 3 Закону № 202/98-ВР, як того вимагає стаття 52 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до процесуальних порушень, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на зазначені порушення уваги не звернув.

Разом з тим, представник Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в судовому засіданні повідомив про наявність постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 червня 2011 року, яка набрала законної сили, з того самого спору і між тими самими сторонами, чого у порушення вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування обставин справи, та всупереч вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості судового рішення не встановили суди попередніх інстанцій.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Оболонського районного суду міста Києва від 1 квітня 2013 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 1 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_6 до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанов - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.