Справа № 804/2034/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Київ К/800/33966/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року

у справі № 804/2034/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби

про скасування картки відмови та рішення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - ПАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського») звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця) про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25 липня 2014 року №110010000/2014/20071; визнання недійсним та скасування рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 25 липня 2014 року № 110010000/2014/600150/1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове - про задоволення позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що ПАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського» надало Митниці всі передбачені митним законодавством України документи, необхідні для визначення митної вартості товару за першим методом, тоді як відповідач необґрунтовано вимагав надання декларантом додаткових документів та прийняв незаконне рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши при цьому резервний метод.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Митниця просила залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що 25липня 2014 року позивач для здійснення митного оформлення в режимі «імпорт» подав до Митниці митну декларацію №110010000/2014/021241 на товари:

- товар № 1 - вироби з мінеральних речовин, що містять магнезіт: вироби вогнетривкі переклазовуглецеві марки DALKAR Р-10Т7 - 113,658 т; марки DALKAR -14Т6 - 72,194 т; марки DALKAR -10L2 - 9,003 т» (далі - товар № 1);

- товар № 2 - вироби з мінеральних речовин, в іншому місці не зазначені: алюмопереклазовуглецева цегла марки DALKAR Р-8Н3 - 33,852 т (далі - товар №2).

Вказаний товар надійшов на адресу позивача на виконання зовнішньоекономічного контракту від 04 березня 2013 року № DТН-025-13/13-0555-12, укладеного між позивачем та Dalmond Trade House Limited (NICOSIA CYPRUS).

Митна вартість товарів № 1 та № 2 заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1 за ціною договору (основний метод) і складала:

- товар №1 - 1158,78 дол. США за тону;

- товар № 2 - 1127,00 дол. США за тону.

Разом з вантажною митною декларацією позивач надав відповідачу контракт від 04 березня 2013 року № DTH-025-13/13-0555-12; додаткову угоду до контракту від 10 лютого 2014 року № 7; додаткову угоду до контракту від 09 січня 2014 року № 8; додаткову угоду до контракту від 01 квітня 2014 року № 11; додаток до контракту від 01 листопада 2013 року №15; рахунок-фактуру (інвойс) від 12 травня 2014 року № DТН-025-13/13-0555-12-80077390.

Під час перевірки ризиків Митниця установила, що компанія Liaoning Dalmond Refractories (YINGKOU, СНINA) (виробник товару) є пов'язаною з компанією-продавцем Dalmond Trade House Limited (NICOSIA CYPRUS). Так, ТОВ «Група Магнезит» є керуючою компанією міжнародного холдингу та одночасно контролює як виробника (Liaoning Dalmond Refractories), так і продавця товарів № 1 та № 2 Dalmond Trade House Limited.

Також відповідачем установлено, що відповідно пунктів 12.2, 12.3 зовнішньоекономічного контракту покупець перераховує 95% вартості кожної замовленої партії товару шляхом здійснення авансового платежу згідно відповідного рахунку протягом 20 банківських днів з моменту отримання оригіналу такого рахунку від продавця, 5 % покупець перераховує протягом 15 банківських днів з дати постачання такої партії товару. Зазначене також викладене у відомостях рахунку від 12 травня 2014 року № DТН-025-13/13-0555-12-80077390. Проте позивачем документи щодо проведення розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом, незважаючи на вимоги пп. 4 та 5 ч. 2 ст. 53 МК України та наведені умови зовнішньоекономічного контракту, не надано.

Продаж товарів № 1, №2 здійснюється відповідно до дистриб'юторського контракту від 01 січня 2013 року б/н, укладеного міжDalmond Refractories CO., LTD та Dalmond Trade House Limited. Зазначений контракт із третіми особами, що пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, не містить будь-яких кількісних показників, що стосуються підтвердження митної вартості товарів, які імпортуються. Інших документів, що підтверджують врахування комісійної винагороди у митній вартості, як складової митної вартості, до митного оформлення декларантом не надано.

Для підтвердження заявленої митної вартості використовується прайс-лист виробника товару від 08 січня 2014 року № 076/0801/DМКD14, що містить відомості щодо ціни товару на умовах FОВ - Dalian. Дата зазначеного документу не кореспондується із специфікацією від 01 листопада 2013 року № 15 до контракту. Зазначеним прайс-листом виробник пропонує для продажу товари лише одному покупцеві, який до того ж є пов'язаним із ним, що унеможливлює визначення дійсної вартості ввезеного товару.

На підтвердження митної вартості товару надано комерційний інвойс виробника Liaoning Dalmond Refractories CO., LTD від 12 травня 2014 року № DТН-025-1313-0555-12-80077390 та декларацію країни експорту від 14 травня 2014 року № 02108086.

Зазначені документи містять відомості щодо умов поставки FОВ, що не відповідає умовам, визначеним п. 8.1. контракту, п. 3.3. додатку від 01 листопада 2013 року № 15 та відомостям рахунку контрактоутримувача від 12 травня 2014 року DТН-025-1313- 0555-12-80077390, в яких вказані умови поставки DАР.

При цьому вартість товарів, зазначена в декларації країни експорту та рахунках виробника визначена на умовах FОВ, не відповідає вартості товарів у рахунку контрактоутримувача від 12 травня 2014 року DТН-025-1313-0555-12-80077390 на умовах DАР - Дніпродзержинськ, з чого Митниця зробила висновок, що різницю складають транспортні витрати. Однак, документи на підтвердження даної складової митної вартості позивачем не надано.

Відповідачем проведено консультації з позивачем з приводу надання відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме - транспортної складової.

Відповідач, ознайомившись із пакетом наданих документів, повідомив про необхідність надання інших документів, які позивачем подано не було.

25 липня 2014 року Митниця видала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110010000/2014/20071. Також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 25 липня 2014 року № 110010000/2014/600150/1, відповідно до якого, митним органом скориговано митну вартість товару, що імпортується із застосуванням методу визначення митної вартості 2-r (резервного). Визначена митна вартість ґрунтується на раніше визнаній митній вартості, за якою ввезений ідентичний товар за цим самим контрактом із рівнем митної вартості стосовно товару №1 МД від 03 лютого 2014 року №110010000/2014/20109 на рівні 1,2241 дол. США/кг, стосовно товару № 2 МД від 21 січня 2014 року №110010000/2014/20036 на рівні 1,19 дол. США/кг.

На підтвердження заявленої митної вартості ввезеного товару позивач надав Митниці висновок ТПП від 12 серпня 2014 року № ГО-3492.

Вважаючи такі картку відмови та рішення Митниці протиправними, ПАТ «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з невідповідностей і неповноти відомостей у наданих позивачем документах, виявлених під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості та зазначених у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, неможливості проведення обчислення заявленого рівня митної вартості на підставі наданих документів, неподання позивачем або уповноваженою ним особою документів згідно зі сформованим Митницею переліком, відсутність підтвердження оплати за поставлені товари відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту та відсутності у Митниці правових підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості і скасування рішення про коригування митної вартості від 25 липня 2014 року №110010000/2014/600150/1.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ст. 52 вказаного Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Ч. 2 ст. 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до змісту ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і ч. 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Тобто, частиною 3 статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз наведених норми свідчить, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок такої. Даний обов'язок декларанта кореспондується із повноваженнями митного органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Положення ст. 54 МК України визначають, що контроль правильності визначення митної вартості здійснюється митним органом шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Порядок підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів за першим (основним) методом визначено положеннями статті 58 МК України.

При цьому слід зазначити, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України орган доходів і зборів витребує додаткові документи, зокрема, якщо подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Як установлено судами попередніх інстанцій, через те, що декларантом Митниці не надано платіжні документи, підтвердження вартості транспортних витрат, відомості про вартість товару містили дані про їх ціну на умовах поставки FОВ, а не DАР, як передбачено контрактом, зважаючи на наявність у відповідача інформації про іншу, ніж заявлена, вартість такого ж товару, ввезеного за тим же контрактом, беручи до уваги ненадання каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, пов'язаного з постачальником, колегія суддів дійшла висновку про те, що у митного органу виник обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості декларантом. У зв'язку з викладеним відповідач обґрунтовано витребував у позивача додаткові документи, передбачені частиною третьою статті 53 МК України, з метою дослідження формування ціни ввезеного товару. Вказаних документів декларант не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність у наданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності застосування позивачем шостого резервного методу визначення митної вартості товару, за встановленого факту ненадання позивачем додаткових документів, які б підтверджували повні відомості щодо складових митної вартості ввезених товарів.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права, установленими обставинами справи. Суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: