Справа № 807/204/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 р. Справа № 876/223/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_2, Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_2, Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, в якому просила зобовязати Державну інспекцію сільського господарства в Закарпатській області здійснити перевірку за фактами, викладеними в заяві ОСОБА_3, ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року та надати відповідь заявникам з приводу такого звернення; зобовязати начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_2 видати розпорядження(наказ) про проведення перевірки за фактами, викладеними у вищевказаній заяві, скласти та підписати акт за результатами такої перевірки, передати до правоохоронних органів(досудового слідства) акт перевірки та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину, якщо такі будуть виявлені в ході перевірки.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що разом з ОСОБА_3 подали до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області заяву про перевірку порушень земельного законодавства при прийнятті Ужгородською міською радою ряду рішень у сфері земельних відносин, а саме з приводу незаконності надання дозволів на розробку проектів землеустрою із відведення земельних ділянок за адресою м. Ужгород, вул. Митрака та вул. Мукачівська з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, кожна з яких площею 0,01 га-0,009 га, що суперечить положенням генерального плану міста Ужгорода, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 04 червня 2004 року №313, та статті 20 Земельного кодексу України, а також протиправне затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельні ділянки за адресою м. Ужгород вул. Заньковецької. Зазначає що, начальником Держсільгоспінспекції в Закарпатській області ОСОБА_2 до цього часу не складено акт перевірки за зверненням позивача та не підписано такий, а також не надано будь-якої відповіді, не звернено до правоохоронних органів щодо внесення інформації про наявність в діях окремих осіб місцевого самоврядування ознак кримінального правопорушення за результатами перевірки фактів, викладених в заяві позивача, а Держсільгоспінспекцією не здійснено перевірку фактів, вказаних у зверненні позивача. Окрім того, останньою не було надано відповіді з приводу заяви позивача. Вважає, що своєю бездіяльністю відповідачі порушили конституційне право на одержання інформації за зверненням, передбачене ст. 40 Конституції України.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що заява позивача розглянута в повному обсязі в межах повноважень відповідача на той час, про що повідомлено позивача відповідним листом. Також, на момент звернення позивача з даною заявою про проведення перевірки та на момент її розгляду був встановлений відповідним законом мораторій на проведення перевірок, який забороняв контролюючим органам протягом серпня-грудня 2014 року проводити відповідні перевірки в межах своїх повноважень, а відповідного дозволу у вигляді розпорядження КМ України на той час не було. Тому, вимоги позивача щодо зобовязання начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_2 видати розпорядження (наказ) про проведення перевірки за фактами, викладеними в заяві ОСОБА_3, ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року, скласти та підписати акт за результатами такої перевірки, передати до правоохоронних органів (досудового слідства) акт перевірки та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину, якщо такі будуть виявлені в ході перевірки фактів, викладених в заяві ОСОБА_3, ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року є безпідставними та не обґрунтованими.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що розгляду відповідачами заяви позивача по суті не відбулося, оскільки відповідь від 24 грудня 2014 року за № 04/кол-706, яка надіслана з порушенням строків для відповіді, передбачених Законом України «Про звернення громадян», не містить жодних висновків щодо правомірності чи неправомірності рішень Ужгородської міської ради та містить посилання на відсутність повноважень для здійснення перевірки(заходів державного нагляду(контролю)) у звязку із прийняттям ст. 31 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 31 липня 2014 року. Також, у відповіді згадується лише частина поставлених для перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області рішень Ужгородської міської ради у звязку із розпорядженнями земель комунальної власності, стосовно інших рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідь не містить жодних висновків.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 03 листопада 2014 року ОСОБА_1 разом з гр. ОСОБА_3 звернулися до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області з заявою про перевірку земельного законодавства при прийнятті Ужгородською міською радою ряду рішень у сфері земельних відносин з приводу незаконності надання дозволів на розробку проектів землеустрою із відведення земельних ділянок по вул. Митрака та вул. Мукачівська в м.Ужгороді з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, кожна з яких площею 0,01 га-0,009 га, положенням генерального плану міста Ужгорода, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 04 червня 2004 року №313, та статті 20 Земельного кодексу України, а також протиправне затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельні ділянки за адресою м. Ужгород, вул. Заньковецької(а.с.8).

04 грудня 2014 року листом № 04/кол.- 706 Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області позивачу було надано проміжкову відповідь, в якій зазначено, що за розглядом заяви позивача з приводу вимог земельного законодавства Ужгородською міською радою при наданні дозволу щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів, ДСГІ в Закарпатській області направлено клопотання до Ужгородської міської ради про отримання необхідних документів та інформації для належного розгляду заяви(а.с.37-38).

Після отримання вищевказаних документів відповідачем було розглянуто питання по суті і в межах повноважень та надіслано позивачу відповідь листом від 24 грудня 2014 року № 04/кол-706 з якого слідує, що відповідачем було встановлено, що підстав для проведення позапланової перевірки не було(а.с.40).

05 лютого 2015 року до ДІСГ в Закарпатській області від позивача надійшов запит щодо надання інформації про перебіг розгляду заяви, поданої 03 листопада 2014 року. У відповідь на цей запит, листом від 06 лютого 2015 року № 04/257 позивача повідомлено про повторне направлення їй копій листів від 04 грудня 2014 року за № 04/Кол-706 та від 24 грудня 2014 року за № 04/Кол-706(а.с.39).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України слідує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України «Про звернення громадян» визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідного до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 цього ж Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішенням державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне).

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Згідно ч. 2 ст. 8 вищевказаного Закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Статтею 14 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до абз. 7 ст. 19 вищезазначеного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Статтею 20 цього ж Закону встановлено, що звернення розглядається і вирішується у термін не більше одного місяця від дня його надходження. Проте якщо питання у ньому не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо у місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2014 року Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області листом № 04/кол.- 706 надала позивачу проміжкову відповідь, в якій зазначено, що за розглядом заяви позивача з приводу вимог земельного законодавства Ужгородською міською радою при наданні дозволу щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів, ДСГІ в Закарпатській області направлено клопотання до Ужгородської міської ради про отримання необхідних документів та інформації для належного розгляду заяви.

24 грудня 2014 року відповідачем було розглянуто питання по суті і в межах повноважень та надіслано позивачу відповідь листом № 04/кол-706 з якого слідує, що відповідачем було встановлено, що підстав для проведення позапланової перевірки не було. Крім того, повідомили позивача, що на момент розгляду звернення, згідно ст. 31 Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VII Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки. Вказана відповідь позивачем була отримана.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем вжито всіх дозволених на той момент заходів реагування, а заява позивача розглянута в межах повноважень відповідача на той час про що повідомлено позивача відповідним листом, який на момент звернення позивача з даним позовом позивач ще не отримала.

Щодо зобовязання начальника Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області ОСОБА_2 видати розпорядження(наказ) про проведення перевірки за фактами, викладеними заяві позивача від 03 листопад 2014 року, скласти та підписати акт за результатами такої перевірки, передати до правоохоронних органів(досудового слідства) акт перевірки та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину, якщо такі будуть виявлені в ході перевірки, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно із п. 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011(далі - Положення) державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення основним завданням Держсільгоспінспекції України є, зокрема, реалізація державної політики у сферах здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно із пп. 1 п. 4 того ж Положення Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель.

Пунктом 5 Положення передбачено, що Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обовязкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності перелік підстав для здійснення позапланових заходів є вичерпним і такими підставам можуть бути: - подання субєктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; - виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обовязкової звітності, поданих субєктом господарювання; - перевірка виконання субєктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); - обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення субєктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення; - неподання у встановлений термін субєктом господарювання документів обовязкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; - настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було повязано з діяльністю субєкта господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Як встановлено судом першої інстанції, після надходження вищевказаної заяви до Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, відповідачем було витребувано від Ужгородської міської ради документи необхідні для розгляду такої, про що листом від 04 грудня 2014 року № 04/кол.-706 було повідомлено позивача. Також, відповідачами 04 грудня 2014 року було надіслано лист № 04/3 мі-711 Першому заступнику прокурора області та Прокурора міста Ужгорода яким повідомили останніх про стан розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 31 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року № 408 Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами надання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців державними інспекціями та іншими контролюючими органами за переліком згідно з додатком (за винятком перевірок стану підготовки до роботи енергетичних обєктів субєктів електроенергетики та субєктів відносин у сфері теплопостачання) здійснюється шляхом прийняття відповідного розпорядження.

Пунктом 2 цієї ж Постанови передбачено, що надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду чи на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ані розпорядження Кабінету Міністрів України про надання дозволу на проведення перевірки, ані рішення суду на проведення перевірки або ж вимоги службової особи у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України в даному випадку не було, а тому передбачений ст. 31 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік мораторій на проведення перевірок контролюючими органами протягом серпня-грудня 2014 року на такий позаплановий захід поширювався.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача з даною заявою про проведення перевірки та на момент її розгляду був встановлений відповідним законом мораторій на проведення перевірок, який забороняв контролюючим органам протягом серпня-грудня 2014 року проводити відповідні перевірки в межах своїх повноважень.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі № 807/204/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_6