Справа № П/811/1002/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року справа № П/811/1002/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Притули К.М., суддів Дегтярьової С.В., Момонт Г.М.

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 05.03.2015 року по 11.07.2016 року за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 79812,64 грн.;

- стягнути з Національного банку України користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.03.2015 р. він був звільнений з роботи на підставі наказу від 04.03.2015 р. № 1405-к згідно ч.1 ст.40 КЗпП України. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 р., на його користь стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 17038,12 грн., невиплачену частину вихідної допомоги в сумі 3728,16 грн. за період з 01.12.2014 р. по 05.03.2015 року, а також моральну шкоду в розмірі 15000 грн. При цьому зазначає, що Національний банк України провів належні позивачеві виплати лише 11.07.2016 року. Позивач посилається на приписи ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП, як правову підставу для стягнення з відповідача відповідних виплат, зважаючи також на усталену судову практику таких спорів. За розрахунком позивача до стягнення підлягає сума в розмірі 79812,64 грн. (за 334 робочих дня), яку він просить стягнути на свою користь

У наданих до суду запереченнях відповідач вказує на те, що Національний банк України не мав можливості виконати рішення суду, оскільки позивачем не було надано вчасно банківських реквізитів для перерахування коштів. Так відповідач зазначив, що з метою виконання рішення суду, 24.02.2016 року (через тиждень після набрання постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 р. законної сили), НБУ видано наказ №1031-к "Про здійснення виплат ОСОБА_1В.". При цьому, кошти були перераховано відразу після надходження на адресу відповідача від ОСОБА_1 заяви з відповідними банківськими реквізитами.

В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з підстав, викладених нижче.

Наказом від 05.03.2015 року №1405-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 року по справі №П/811/3113/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 17038,12 грн., невиплачену частину вихідної допомоги в сумі 3728,16 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. (а.с.22-33).

На виконання рішення суду від 11.12.2015 року у справі №П/811/3113/15, відповідачем 11.07.2016 року було здійснено перерахування 28647,90 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 (а.с.21).

Отже, на думку позивача, відповідач порушуючи ст.ст. 116,117,233 КЗпП України невчасно провів з ним повний розрахунок, що стало приводом для звернення до суду для захисту порушених прав.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, суд зазначає, що підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до статті, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що після набрання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 року законної сили (17.02.2016 р.), 20.04.2016 року позивачем отримано виконавчий лист.

В зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконав, 24.06.2016 р., позивачем подано заяву про відкриття виконавчого провадження до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо стягнення заробітної плати та інших виплат невиплачених при звільненні та відшкодування моральної шкоди з Національного банку України (а.с.18).

05.07.2016 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження щодо стягнення з НБУ на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 17038,12 грн., невиплачену частину вихідної допомоги в сумі 3728,16 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Зазначеною постановою встановлено строк для добровільного виконання до семи днів з моменту винесення постанови (а.с.20).

В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось сторонами, що належні ОСОБА_1 суми відповідачем перераховано 11 липня 2016 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні наголошували, що відповідач ухилявся від добровільного виконання рішення суду.

При цьому, судом встановлено, та не спростовано представником позивача та позивачем, що з моменту набрання законної сили постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 р. (тобто з 17.02.2016 р.) по день подання заяви до органів ДВС (24.06.2016р.), позивач до Національного банку України з метою отримання належних йому коштів не звертався.

Так, позивач зазначив, що не звертався до відповідача, оскільки під час розгляду справи П/811/3113/15, останній заперечував щодо виплати належних йому сум. Крім того, позивач зазначив, що оскарження НБУ постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 р. в апеляційному та, згодом, в касаційному порядку може свідчити про небажання відповідача в добровільному порядку виконувати судове рішення добровільно.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що зазначені кошти були перераховані саме 11 липня 2016 року, оскільки лише цього дня позивачем до НБУ подано заяву, в якій зазначено банківські реквізити для перерахування коштів.

Також представник відповідача зазначив, що після отримання ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 року, з метою виконання судового рішення, Національним банком України видано наказ №1031-к від 24.02.2016 р. "Про здійснення виплат ОСОБА_1В." (а.с.46). Однак, не маючи банківських реквізитів позивача, відповідач був позбавлений можливості перерахувати кошти. Особисто ж для отримання їх через касу, позивач не звертався.

Позивач, під час судового розгляду, обґрунтовуючи бездіяльність відповідача наголошував, що зазначену заяву написав лише 11.07.2016 року, після розмови з колишньою співробітницею ОСОБА_2, яка під час особистої розмови його повідомила, що НБУ отримано постанову про відкриття виконавчого провадження з зазначенням строку для добровільного виконання рішення суду до 12.07.2016 р. Так, остання запропонувала позивачу написати заяву, щоб у Національного банку України не було неприємностей, внаслідок невчасного виконання рішення суду.

Суд, критично оцінює дані доводи, оскільки даний дзвінок не може бути розцінений як бездіяльність відповідача та ухилення від виконання судового рішення.

Аналізуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем було виконано рішення суду в строк, який був встановлений державною виконавчою службою для добровільного виконання.

Крім того, під час судового розгляду позивачем не було доведено, що відповідач ухилявся від виконання рішення суду, що підтверджено виданням наказу №1031-к від 24.02.2016 р. "Про здійснення виплат ОСОБА_1В."

Враховуючи, що судом вище встановлено відсутність в діях НЬУ ознак протиправності при здійсненні розрахунку з позивачем за судовим рішенням, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 25000 грн., оскільки вони є похідними від попередніх.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності оскаржуваних дій виконав повністю.

Зважаючи на вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись ст.ст. 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Суддя К.М. Притула

Судді Г.М. Момонт

ОСОБА_3