Справа № 592/3386/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 р.Справа № 592/3386/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2016р. по справі №592/3386/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив зобов'язати поновити виплату пенсії за вислугу років призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ з 01.01.2016 р.

В обґрунтування позову зазначив, що є підполковником запасу Збройних Сил України, пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумської області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.2004 р., має статус ветерана військової служби. На даний час він вимушений працювати, є посадовою особою Сумської міської ради. На його запит відповідач повідомив, що на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» йому тимчасово, у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. припинена виплата пенсії, оскільки він є посадовою особою місцевого самоврядування, обмеження на виплату пенсії закінчилось 31.12.2015 р. Дата виплати його пенсії п'яте число, відповідно до Постанови КМУ від 24.12.2015 р. № 1081 «Про внесення змін до бюджету Пенсійного фонду України на 2015 рік», Пенсійний фонд України зобов'язано забезпечити у грудні 2015 року фінансування та виплату пенсій одержувачам, через їх поточні рахунки в банках - за датами виплати по 23 січня 2016 року включно. Зазначав, що у грудні 2015 р. відповідач мав виплатити йому пенсію за січень 2016 р. відповідно до постанови КМУ № 1081 від 24.12.2015 р., оскільки Закон № 911-VІІІ від 24.12.2015 р. набрав чинності з 01.01.2016 р. Він як офіцер має право на довічну пенсію за вислугу років відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і його право на пенсію не можу бути обмежено.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2016 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, просили розглянути справу без їх участі.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є ветераном військової служби.

З наявних в матеріалах справи копії трудової книжки та Розпорядження міського голови м. Суми від 16.01.2008 р. № 15-к вбачається, що з 16.01.2008 р. позивач прийнятий на посаду спеціаліста 2-ї категорії правового управління Сумської міської ради з присвоєнням 12 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах 6 категорії посад та на даний час продовжує працювати у Сумській міській раді на посаді провідного спеціаліста сектору обліково-інформаційної роботи правового управління Сумської міської ради, має статус посадової особи місцевого самоврядування.

14.01.2016 р. та 21.01.2016 р. позивач звернувся до відповідача з скаргами щодо відновлення виплати йому пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2016 р. та щодо не виплати йому пенсії за січень 2016 р. відповідно до постанови КМУ від 24.12.2015 р. № 1081 до 31.12.2015 р.

Листом від 21.01.2016 р. № 23/В-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області позивачу повідомлено, що з 01.04.2015 р. припинено виплату пенсії відповідно до Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. № 911-VІІІ продовжено такий порядок виплати пенсій пенсіонерам у 2016 році. Оскільки він продовжує працювати посадовою особою місцевого самоврядування, відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» підстави для поновлення пенсії відсутні.

Позивач, не погоджуючись із вказаними діями, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року.

Положеннями вказаного вище Закону України внесені зміни до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме частину 7 статті 21 Закону викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

З аналізу вказаної статті вбачається застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії у період служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (із змінами, згідно Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року), тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

При цьому вказана норма Закону має перелік винятків, за якими виплата пенсії не призупиняється, такими винятками є: інвалідність I та II груп, вказана особа є інвалідом війни III групи, ветераном військової служби та учасником бойових дій, особою, на яку поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як вбачається з матеріалів справи позивач є ветераном військової служби, у зв'язку з чим дія ч. 1 ст.54 Закону України на останнього не поширюється.

Вказані норми законодавства є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню всіма органами державної влади на території України.

Таким чином, враховуючи викладене, та з огляду на те, що позивач проходить службу в органах місцевого самоврядування, пенсія призначена позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» впродовж служби в органах місцевого самоврядування до моменту звільнення правомірно не виплачується.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. У рішенні від 25 січня 2012 року №3рп/2012 вказано, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Відповідно до ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Так, у своєму рішенні по справі «Великода проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення, шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, є найважливішою функцією держави.

Зі змісту п.3 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" вбачається, що вказане обмеження у виплаті пенсії діє до завершення особливого періоду та після його закінчення, виплата пенсій таким особам буде здійснюватися згідно із законодавством.

З урахуванням вищезазначеного, припиняючи позивачу пенсію з 01.01.2016 року на підставі Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачу було припинено виплату пенсії з 01.04.2015р. відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у редакції Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» і такі дії відповідача визнані правомірними постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 р. по справі № 592/3440/15-а, зазначені обмеження продовжено з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. Законом України від 24.12.2015 р. № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», правові підстави для виплати позивачу пенсії у грудні 2015 року за січень 2016 року відповідно до положень постанови КМУ від 24.12.2015 р. № 1081 «Про внесення змін до бюджету Пенсійного фонду України на 2015 рі» були відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2016р. по справі №592/3386/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2016р. по справі №592/3386/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 07.11.2016 р.