Справа № 826/5277/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5277/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Альянс-Пром» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Агро-Альянс-Пром» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронної звітності від 13.01.2016 №130120161;

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у реєстрації податкових накладних №38/2 від 19.02.2016, №39/2 від 22.02.2016, №40/2 від 22.02.2016, №41/2 від 22.02.2016, поданих 24.02.2016; податкових накладних №42/2 від 22.02.2016, №43/2 від 23.02.2016, №44/2 від 23.02.2016, №45/2 від 23.02.2016, №46/2 від 23.02.2016, №47/2 від 23.02.2016, №48/2 від 24.02.2016, №49/2 від 24.02.2016, №50/2 від 24.02.2016, №51/2 від 24.02.2016, №52/2 від 25.02.2016, №53/2 від 25.02.2016, №54/2 від 26.02.2016, №55/2 від 26.02.2016, №56/2 від 26.02.2016, №57/2 від 27.02.2016, №58/2 від 27.02.2016, №59/2 від 27.02.2016, №60/2 від 27.02.2016, №61/2 від 28.02.2016, №62/2 від 28.02.2016, №63/2 від 28.02.2016, №64/2 від 29.02.2016, №65/2 від 29.02.2016, №66/2 від 29.02.2016, №67/2 від 29.02.2016, поданих 14.03.2016, виписаних ТОВ «Агро-Альянс-Пром»;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкові накладні №38/2 від 19.02.2016, №39/2 від 22.02.2016, №40/2 від 22.02.2016, №41/2 від 22.02.2016, поданих 24.02.2016; податкових накладних №42/2 від 22.02.2016, №43/2 від 23.02.2016, №44/2 від 23.02.2016, №45/2 від 23.02.2016, №46/2 від 23.02.2016, №47/2 від 23.02.2016, №48/2 від 24.02.2016, №49/2 від 24.02.2016, №50/2 від 24.02.2016, №51/2 від 24.02.2016, №52/2 від 25.02.2016, №53/2 від 25.02.2016, №54/2 від 26.02.2016, №55/2 від 26.02.2016, №56/2 від 26.02.2016, №57/2 від 27.02.2016, №58/2 від 27.02.2016, №59/2 від 27.02.2016, №60/2 від 27.02.2016, №61/2 від 28.02.2016, №62/2 від 28.02.2016, №63/2 від 28.02.2016, №64/2 від 29.02.2016, №65/2 від 29.02.2016, №66/2 від 29.02.2016, №67/2 від 29.02.2016, які виписані ТОВ «Агро-Альянс-Пром».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідачі звернулись із апеляційними скаргами, в яких вони просять скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Агро-Альянс-Пром» зареєстровано та як платник податку на додану вартість з 01.10.2015 та перебуває на податковому обліку у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Між ТОВ «Агро-Альянс-Пром» та ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві укладено договір № 130120161 від 13.01.2016 про визнання електронних документів. Предметом вказаного договору є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний договір був направлений позивачем засобами електронного зв'язку на адресу ДПІ та прийнятий останньою згідно квитанції № 2, що свідчить про підтвердження укладання даного договору через механізм підписання договору, поданого засобами телекомунікаційного зв'язку.

Відповідно до умов укладеного договору засобами електронного зв'язку позивач направив на адресу контролюючого органу податкові накладні №38/2 від 19.02.2016, №39/2 від 22.02.2016, №40/2 від 22.02.2016, №41/2 від 22.02.2016; 14.03.2016 - податкові накладні №42/2 від 22.02.2016, №43/2 від 23.02.2016, №44/2 від 23.02.2016, №45/2 від 23.02.2016, №46/2 від 23.02.2016, №47/2 від 23.02.2016, №48/2 від 24.02.2016, №49/2 від 24.02.2016, №50/2 від 24.02.2016, №51/2 від 24.02.2016, №52/2 від 25.02.2016, №53/2 від 25.02.2016, №54/2 від 26.02.2016, №55/2 від 26.02.2016, №56/2 від 26.02.2016, №57/2 від 27.02.2016, №58/2 від 27.02.2016, №59/2 від 27.02.2016, №60/2 від 27.02.2016, №61/2 від 28.02.2016, №62/2 від 28.02.2016, №63/2 від 28.02.2016, №64/2 від 29.02.2016, №65/2 від 29.02.2016, №66/2 від 29.02.2016, №67/2 від 29.02.2016 на підтвердження чого у матеріалах справи містяться копії квитанцій, згідно яких податкову накладну доставлено до Державної фіскальної служби України, однак документ не прийнято, оскільки «можливо розірвано договір про визнання електронної звітності».

Адреса продавця, яка визначена у податкових накладних: 04053, місто Київ, провулок Бехтерівський, будинок №4, корпус А, офіс 1, що відповідає адресі, зазначеній в ЄДР.

Згідно листа від 24.02.2016 №5662/10/26-59-10-14 Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві розриває договір з позивачем, оскільки відповідно до довідки про встановлення місцезнаходження (місця проживання) від 04.02.2016 № 4355 місцезнаходження ТОВ «Агро-Альянс-Пром» за податковою адресою не встановлено.

Відомості щодо направлення/вручення позивачу листа від 24.02.2016 № 5662/10/26-59-10-14 в матеріалах справи відсутні.

Вважаючи відмову у прийнятті податкових накладних необґрунтованою, рішення про розірвання договору в односторонньому порядку про визнання електронних документів протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у зв'язку із тим, що на момент одностороннього розірвання Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві укладеного з позивачем договору про визнання електронних документів, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, був відсутній запис про зміну місцезнаходження останнього, у контролюючого органу не було законних підстав для вчинення таких дій; також, суд першої інстанції зазначає, що такої підстави для відмови у прийнятті податкової декларації та податкових накладних, надісланих засобами електронного зв'язку, як можлива відсутність договору про визнання електронної звітності чинним податковим законодавством не передбачено, а тому позов підлягає задоволенню.

Апелянти у своїх скаргах зазначають, що Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державна фіскальна служба України діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1. ст. 46 ПК України визначено, що податкова декларація - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У той же час, згідно п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно із п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу).

Пунктами 48.1 і 48.3 ст. 48 ПК України встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. А саме форма звіту про контрольовані операції затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.11.2013 № 669, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.12.2013 за №2190/24722.

Також, процедура подання податкової звітності до контролюючого органу регулюється Податковим кодексом України та Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233 (надалі - Інструкція № 233), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за № 320/15011.

Пунктами 49.3 і 49.4 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до органу державної податкової служби в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 1 розд. 2 Інструкції № 233 встановлено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Згідно положень п. 5 розд. 3 цієї Інструкції, для подання електронних податкових документів платник податків має попередньо укласти з органом ДПС за місцем реєстрації договір про визнання електронної звітності (за затвердженими формою та змістом - Додаток 1 до Інструкції) та отримати спеціальне програмне забезпечення.

Зокрема, розділом 6 додатку І Інструкції встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами (пункт 1). З моменту укладання цього Договору всі попередні домовленості та укладені правочини між Платником податків та органом ДПС з питань електронного обміну інформацією втрачають чинність (пункт 2). Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДФС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів (п.3).

Орган ДФС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації (пункт 4). У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається (пункт 5).

В силу положень ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 651 цього Кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України правовим наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань сторін такого договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Також, з наведенного вище вбачається, що розірвання договору в односторонньому порядку можливе у разі істотного порушення умов договору однією зі сторін договору.

В межах спірних правовідносин законодавством встановлено виключні випадки, які дають право контролюючому органу розірвати договір в односторонньому порядку, а саме: у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Згідно з п. 45.2 ст. 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В розумінні норми ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Приписами пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України визначено, що платник податків, зокрема, зобов'язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця.

Відповідно до наявних у матеріалах справи спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.03.2016, станом на 24.02.2016 та станом на 14.03.2016 місцезнаходженням ТОВ «Агро-Альянс-Пром» є адреса: 04053, місто Київ, провулок Бехтерівський, будинок № 4, корпус А, офіс 1.

Процедура встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податку до направлення державному реєстратору органом ДПС повідомлення встановленого зразка передбачена розділом XII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300, чинного на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до п.12.4 розд. XII цього Порядку щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Повідомлення за формою N 18-ОПП надсилається державному реєстратору поштовим відправленням або в електронному вигляді у порядку взаємного обміну інформацією з реєстрів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Центрального контролюючого органу.

Отже, на підставі аналізу зазначених норм права, колегія суддів звертає увагу, що контролюючий орган надсилає повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма №18-ОПП) державному реєстратору для вжиття заходів встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до абз. 1 ч.11 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа зобов'язана подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомостей про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Згідно абз. 2 ч. 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» у разі надходження державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки.

Частина 14 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» встановлює, що у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Якщо державному реєстратору повернуто поштове відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

З наведенного вбачається, що належним доказом відсутності платника податків за адресою своєї державної реєстрації, є відповідний запис державного реєстратора в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до витягів, поданих позивачем, сформованих станом на 28.03.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не міститься інформація щодо відсутності юридичної особи за місцезнаходженням або про непідтвердження статусу юридичної особи.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду належних доказів щодо наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про відсутність позивача за адресою державної реєстрації у період спірних правовідносин.

Посилання Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на довідку про встановлення місцезнаходження платника податків не є остаточним за своїм статусом документом, що може підтверджувати відсутність юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки дана обставина має бути перевірена державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Зміна місця реєстрації платника має підтверджуватись відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 13.01.2016 №130120161 з підстав відсутності ТОВ «Агро-Альянс-Пром» за місцезнаходженням, є протиправними, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо дій Державної фіскальної служби України, які полягають у неприйнятті для реєстрації в ЄРПН податкових накладних позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, Державною фіскальною службою України виявлено порушення позивачем вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку , затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: - можливо розірвано договір про визнання електронної звітності.

Положеннями пунктів 8 - 10 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, визначено, що для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації платникові податку, який здійснює реєстрацію, видається квитанція в електронній формі, у якій наводяться реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про постачальника (продавця) товарів (послуг), дата і час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис ДФС, підлягає шифруванню та надсилається платникові податку, який здійснює реєстрацію, засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається у ДФС.

Колегія суддів звертає увагу, що причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: наявність помилок під час заповнення податкової накладної; відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України. Вказаний перелік є вичерпним.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що чинним податковим законодавством не передбачено такої підстави для відмови у прийнятті податкової декларації та податкових накладних, надісланих засобами електронного зв'язку, як можлива відсутність договору про визнання електронної звітності.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про протиправність дій Державної фіскальної служби України щодо неприйняття для реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних №38/2 від 19.02.2016, №39/2 від 22.02.2016, №40/2 від 22.02.2016, №41/2 від 22.02.2016, поданих 24.02.2016; податкових накладних №42/2 від 22.02.2016, №43/2 від 23.02.2016, №44/2 від 23.02.2016, №45/2 від 23.02.2016, №46/2 від 23.02.2016, №47/2 від 23.02.2016, №48/2 від 24.02.2016, №49/2 від 24.02.2016, №50/2 від 24.02.2016, №51/2 від 24.02.2016, №52/2 від 25.02.2016, №53/2 від 25.02.2016, №54/2 від 26.02.2016, №55/2 від 26.02.2016, №56/2 від 26.02.2016, №57/2 від 27.02.2016, №58/2 від 27.02.2016, №59/2 від 27.02.2016, №60/2 від 27.02.2016, №61/2 від 28.02.2016, №62/2 від 28.02.2016, №63/2 від 28.02.2016, №64/2 від 29.02.2016, №65/2 від 29.02.2016, №66/2 від 29.02.2016, №67/2 від 29.02.2016, поданих 14.03.2016 ТОВ «Агро-Альянс-Пром».

Разом з тим, оскільки спірні податкові накладні є поданими, але є не зареєстрованими в ЄРПН, суд першої інстанції вірно зобов'язав Державну фіскальну службу України зареєструвати та враховувати вказані податкові накладні в ЄРПН прийнятими та зареєстрованими станом на дату подання їх до реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 27.07.2015 у справі № 826/5227/13-а.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянтів судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015).

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1 378 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру (визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронної звітності від 13.01.2016 №130120161; визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у реєстрації податкових накладних; зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкові накладні). Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1 378 х 3) х = 4 134, 00 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» відповідачам потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 547,00 грн. (4 134, 00 х 110 %).

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2016 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030101) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі по 4 547,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 07.11.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.