Справа № 813/1362/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Справа № 813/1362/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді: Кузана Р.І.

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Управління державної реєстрації Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_5 (надалі - позивач, ОСОБА_5.) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни (надалі - відповідач, Приватний нотаріус Барбуляк Х.М.), в якому, з урахуванням об'єднаних в одне провадження позовних заяв, просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни № 29229033 від 13.04.16р. про скасування запису про право власності ОСОБА_9 на будівлю виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Барбуляк Христини Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 29229709 від 13.04.16р. стосовно передачі у приватну власність ОСОБА_8 будівлі виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати приватного нотаріуса Барбуляк Христину Миколаївну скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29229709 від 13.04.16р. стосовно передачі у приватну власність ОСОБА_8 будівлі виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами від 21.04.16р., 11.05.16р. та 08.06.16р. суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції (надалі - третя особа-1, Реєстраційна служба ЛМУЮ), ОСОБА_8 (надалі - третя особа-2, ОСОБА_8.), ОСОБА_9 (надалі - ОСОБА_9, третя особа-3) та Управління державної реєстрації Львівської міської ради (надалі - третя особа-4, Управління державної реєстрації).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватним нотаріусом Барбуляк Х.М., як спеціальним суб'єктом, на якого покладені функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, протиправно, з перевищенням повноважень прийнято рішення № 29229033 та № 29229709 від 13.04.16р., якими скасовано запис про право власності ОСОБА_9 на будівлю виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - об'єкт нерухомості) та зареєстровано право власності за ОСОБА_8

На вказаний об'єкт нерухомості постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції від 04.12.14р. ВП № 45725404 накладено арешт та заборону відчуження. Підставою для арешту вказаного майна була ухвала Сихівського районного суду м.Львова від 03.12.14р. № 464/11778/14-ц про забезпечення позову.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт майна полягає в обмеженні розпорядження, володіння і користування майном. Тобто, реєстрація арешту є актом обмеження прав власника, а тому наявність запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято.

Ухвала Сихівського районного суду м.Львова від 03.12.14р. про забезпечення позову, на підставі якої накладено арешт на об'єкт нерухомості, є чинною, арешт на таке майно не скасований.

Вказане, на думку позивача, згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є перешкодою для прийняття рішення державним реєстратором про скасування запису про право власності ОСОБА_9 на об'єкт нерухомості та, відповідно, реєстрації права власності на це майно за ОСОБА_8

Крім цього позивач вказує, що відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.11р. № 3502/5 (надалі - Порядок № 3502/5) для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Рішення про скасування запису про право власності приймається тим органом державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусом, яким проведено таку реєстрацію прав. В даному випадку відповідач не уповноважена приймати рішення про скасування реєстрації прав на спірне нерухоме майно, оскільки таких прав не реєструвала.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Подала письмові заперечення на адміністративний позов, суть яких полягає в наступному.

13.06.16р. до відповідача, як реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно звернулась ОСОБА_8 із заявою про скасування запису про право власності на об'єкт нерухомості за ОСОБА_9 відповідно до рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.07.15р. у справі № 465/6755/14-ц, яке набрало законної сили. Згідно з вказаним рішенням суду Договір дарування об'єкту нерухомості, укладений 30.12.14р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, визнано недійсним. Крім цього, ОСОБА_8 подала заяву про проведення державної реєстрації права власності за нею на такий об'єкт нерухомості. Для проведення вказаних реєстрацій було подано всі необхідні документи. Після дослідження цих документів відповідач провела перевірку на предмет наявності підстав для відмови у реєстрації прав чи зупинення реєстраційної дії. За результатами такої перевірки було виявлено наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження - арешту на вказане нерухоме майно, накладеного 05.12.14р. постановою державного виконавця.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстав наявності обтяжень речових прав на нерухоме майно не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Оскільки скасування запису про право власності та реєстрація права власності не об'єкт нерухомості проводились нею на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова, відповідач вважає доводи позивача безпідставними, а тому просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Треті особи 1 та 4 участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявне клопотання від Управління державної реєстрації, в якому третя особа 4 просить розгляд справи проводити без участі представника управління.

Треті особи 2 та 3 проти позову заперечили, подали письмові заперечення на адміністративний позов. Вказали, що відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення державної реєстрації прав зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав, що набрало законної сили. В даному випадку такої заборони не існувало. Наявний в реєстрі арешт на нерухоме майно не може вважатись забороною вчинення реєстраційних дій.

Крім цього, треті особи зазначають, що відповідно до ч. 2 ст. 26 вказаного вище Закону, у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16.05.15р. визнано недійсним договір дарування об'єкта нерухомості від 30.12.04р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відтак таке рішення суду є підставою для скасування запису про право власності на спірний об'єкт за ОСОБА_9

Вказують, що відповідач, як державний реєстратор, не мала підстав для відмови у державній реєстрації прав, оскільки вичерпний перелік таких підстав передбачений в ст. 24 Закону. При цьому, такі обмеження не застосовуються у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на таке майно, що і мало місце в даному випадку.

В судовому засіданні представники третіх осіб 2 та 3 проти позову заперечили з вказаних вище підстав. Додатково вказали, що оскаржувані рішення державного реєстратора не порушують прав та обов'язків позивача, оскільки в ОСОБА_5 відсутні будь-які майнові права щодо спірного майна, відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13.04.16р. Приватним нотаріусом Барбуляк Х.М., як спеціальним суб'єктом, на якого покладені функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, прийнято рішення № 29229033 про скасування запису про право власності ОСОБА_9 на об'єкт нерухомості (будівлю виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1).

Підставою для прийняття такого рішення була подана ОСОБА_8 заява з відповідними документами, зокрема: договір дарування № 7909 від 30.12.04р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В.; копія ухвали Львівської міської ради № 1767 від 17.04.08р.; договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 2697 від 14.05.03р.; технічний НОМЕР_1 від 22.03.10р.

Крім цього, того ж дня відповідачем прийнято рішення № 29229709 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості за ОСОБА_8 Вказане рішення прийняте на підставі відповідної заяви з долученими до неї документами.

Підставою для звернення третьої особи-2 до відповідача з заявами про проведення державної реєстрації прав стало рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.07.15р. по справі № 465/6755/14-ц, яким частково задоволено позов ОСОБА_8, визнано недійсним договір дарування, укладений 30.12.04р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судом також встановлено, що в провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, треті особи ТзОВ «Будівельна компанія «Севрус», ПП «Сколівські Бескиди» про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 03.12.14р. у цій справі, в порядку забезпечення позову, накладено арешт на будівлю виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та цей час належав на праві власності ОСОБА_9

Постановою відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 04.12.14р. було відкрито виконавче провадження по вказаній ухвалі та накладено арешт на об'єкт нерухомості. Відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.12.14р. державним реєстратором ОСОБА_11, що підтверджується наявною у справі інформаційною довідкою та не заперечується сторонами.

Таким чином, в державному реєстрі прав та їх обтяжень з 05.12.14р. та на момент прийняття відповідачем оскаржуваних рішень було зареєстроване обтяження на спірний об'єкт нерухомості.

Таке обтяження зареєстроване за заявою та в інтересах ОСОБА_5, з метою забезпечення виконання можливого рішення суду по цивільній справі про стягнення на його користь коштів з ОСОБА_9

Довідавшись в ході розгляду вказаної вище цивільної справи про прийняття відповідачем рішень про скасування запису про право власності за ОСОБА_9 на спірний об'єкт нерухомості та реєстрацію такого права за ОСОБА_8, позивач оскаржив їх до суду, оскільки вважає, що такі рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень, порушують його права. Перехід прав власності на об'єкт нерухомості від ОСОБА_9 до ОСОБА_8 під час розгляду справи про стягнення з третьої особи-3 коштів на користь позивача, може суттєво ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі, у випадку задоволення його позовних вимог.

Згідно з ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки позивач вважає, що рішеннями відповідача, як суб'єкта владних повноважень, порушені його права при здійсненні владних, управлінських повноважень, суд дійшов висновку, що заявленими позовними вимогами позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених прав.

При цьому, суд вважає помилковими доводи третьої особи щодо наявності у сторін спору про право цивільне, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Під діями державного реєстратора також слід розуміти його рішення, прийняті ним з питань державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки будь-які рішення є актами вольової поведінки відповідного суб'єкта.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.04р. № 1952-IV (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

В контексті вказаних положень Закону суд зазначає, що державною реєстрацією прав є не лише виникнення чи перехід речових прав на нерухоме майно, а й припинення таких прав. Тому, на переконання суду, скасування запису про реєстрацію прав на нерухоме майно слід вважати реєстраційною дією, що підпадає під визначення «державної реєстрації прав» та при вчиненні якої необхідно дотримуватись правил та обмежень, встановлених Законом.

При проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор повинен встановити, зокрема, наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав чи зупинення реєстрації прав. Надаючи оцінку доводам позивача, відповідача та третіх осіб суд враховує, що Закон розмежовує підстави для відмови та підстави для зупинення державної реєстрації прав.

Аналізуючи такі підстави в контексті даної справи суд зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст.24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 2 Закону обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Відповідно до ч.9 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України та п.2 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до статті 57 Закону України від 21.04.99р. № 606-ХІV «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За положеннями ч.1 ст.25 Закону проведення державної реєстрації прав зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав, що набрало законної сили. Державний реєстратор невідкладно повідомляє про зупинення реєстрації прав заявника.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави дійти висновку, що наявність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження такого нерухомого майна у формі арешту чи заборони відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. В такому випадку це є підставою для прийняття рішення державним реєстратором про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена в постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.11.14р. (справа № 21-357а14), яка відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положень ч.2 ст.26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що підставою набуття ОСОБА_9 права власності на об'єкт нерухомості був договір дарування від 30.12.04р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7969. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16.07.15р. у справі № 465/6755/14-ц вказаний договір визнано недійсним.

Таким чином, суд зазначає, що з урахуванням вказаних вище положень ст. 26 Закону, рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.07.15р. могло б бути враховане відповідачем при прийнятті рішення про скасування запису про право власності за ОСОБА_9 на спірний об'єкт нерухомості. Однак, при цьому, відповідач зобов'язана була встановити відсутність підстав для відмови в державній реєстрації прав чи зупинення державної реєстрації прав на таке майно, передбачених ст. ст. 24 та 25 Закону.

Оскільки станом на час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень № 29229033 та № 29229709 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване обтяження на спірний об'єкт нерухомості, суд дійшов висновку, що вказані рішення прийняті відповідачем всупереч положенням п.6 ч.1 ст.24 Закону, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача та третіх осіб 2 та 3 щодо того, що відповідно до п.1 ч. 4 ст.24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, оскільки рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.07.15р. не є документом що посвідчує право власності ОСОБА_8 на будівлю виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо позовної вимоги зобов'язати приватного нотаріуса Барбуляк Х.М. скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29229709 від 13.04.16р. стосовно передачі у приватну власність ОСОБА_8 будівлі виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Чинною на момент прийняття рішення редакцією Закону передбачені особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 31-1 Закону реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Таким чином, скасування запису про державну реєстрацію прав у разі скасування судом рішення про реєстрацію таких прав, відбувається у встановленому Законом порядку після набрання судовим рішенням законної сили. Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Судом враховано, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного судуУкраїни № 7 від 20.05.13р. "Про судове рішення в адміністративній справі", в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до ст. 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір слід стягнути на його користь пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Барбуляк Христини Миколаївни № 29229033 від 13.04.16р. про скасування запису про право власності ОСОБА_9 на будівлю виробничого корпусу № 28, загальною площею 4103 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Барбуляк Христини Миколаївни № 29229709 від 13.04.16р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ОСОБА_8 на будівлю виробничого корпусу № 28 з реєстраційним номером 01, загальною площею 4103 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного нотаріуса Барбуляк Христини Миколаївни (79026, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_5 1653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) гривні 60 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.