Справа № 752/13110/16-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
09 листопада 2016 року м. Київ
колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.
за участю секретаря Канівець К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Голосіївської районної в м. Києві, в якому просить зобов`язати Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію зареєструвати його за фактичним місцем проживання, а саме : АДРЕСА_1 .
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 травня 2016 року ОСОБА_1 подав до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації через центр надання адміністративних послуг Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про реєстрацію місця проживання в дачному будинку.
Перевіривши наявність та правильність документів, 19 травня 2016 року відповідачем було відмовлено у реєстрації місця проживання позивача за зазначеною адресою, так як особа не надала необхідних документів для її здійснення. Крім того, ОСОБА_1 було проінформовано, що для здійснення відповідної реєстрації за місцем проживання, необхідно перевести дачний будинок у житловий.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у здійсненні реєстрації за фактичним місцем проживання протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , так як встановив, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у здійсненні реєстрації за зазначеною адресою діяв правомірно та в межах закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача щодо прийняття рішення про відмову у проведенні реєстрації за вказаною позивачем адресою з огляду на наступне.
Порядок реєстрації місця проживання особи та перелік необхідних документів регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання це житло розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подання заяви представником особи додатково подаються:
- документ, що посвідчує особу представника;
- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Згідно пункту 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру:
- письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5);
- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, крім випадків, установлених пунктом 2.8 цього розділу;
- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;
- талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;
- документи, що підтверджують:
- право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;
- проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку;
- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);
- свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;
- заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;
- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;
- для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення Київської міської ради від 28.11.2002 №114/274 та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №813169 від 21.12.2009 позивач є власником земельної ділянки площею 0,333 га за адресою: АДРЕСА_1 ) цільове призначення земельної ділянки - ведення колективного садівництва.
Крім того, відповідно до даних наданих садовим товариством «Мічурінець» ОСОБА_1 проживає в дачному будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
18 травня 2016 року позивач подав до відповідача заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (в дачному будинку).
Зазначеним Порядком дано визначення, що дачний будинок це будинок, який використовується протягом року з метою позаміського відпочинку, та прибудова до нього; садовий будинок - будинок для літнього використання та прибудова до нього.
Перевіривши наявність та правильність документів, 19 травня 2016 року відповідачем було відмовлено у реєстрації місця проживання, так як особа не надала необхідних документів для її здійснення. Крім того, ОСОБА_1 було проінформовано, що для здійснення відповідної реєстрації за місцем проживання, необхідно перевести дачний будинок у житловий.
Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , так як встановив, що відповідач при прийнятті рішення про відмову в здійсненні реєстрації діяв правомірно та в межах закону.
Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України, розподілено за основним цільовим призначенням на категорії, в тому числі, на землі сільськогосподарського призначення та на землі житлової та громадської забудови.
Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 35 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.
Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та загальної забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для здійснення реєстрації місця проживання в дачному будинку, який не призначений для постійного користування, та розташований на земельній ділянці за цільовим призначенням - ведення садівництва.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховною Радою України 02 вересня 2014 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» №1673-VII.
Вказаним Законом були внесені зміни до Цивільного, Житлового кодексів та до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Так, Житловий кодекс, серед іншого, доповнено статтею 8-1, згідно з якою громадяни мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки. Рішення про таке переведення прийматиметься відповідними органами місцевого самоврядування.
На виконання вказаного Закону №1673-VII, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №321 від 29.04.2015, якою затверджено Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.
Процедура вирішення даного питання визначена Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 321, згідно якого встановлюється відповідність дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм і лише після отримання звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність/невідповідність державним будівельним нормам органом місцевого самоврядування приймається рішення про переведення чи про відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок.
За наведеного вище, мешканці садово-дачних будинків повинні оформити їх к житлові будинки і лише після отримання рішення органі місцевого самоврядування про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок зареєструвати в них постійне або тимчасове проживання.
Вказана постанова набрала чинності 29.04.2015, а відтак починаючи з моменту набрання нею законної сили, позивач не позбавлений права звернутися до органів місцевого самоврядування в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України №321 та перевести дачний будинок у жилий будинок з подальшою реєстрацією у ньому місця проживання.
Посилання позивача, на те що згідно довідки ССТ «Мічурінець» №11 від 06.07.1998 будинок було введено в експлуатацію в 1982 році та в розумінні статтей 379-380 Цивільного кодексу України та статті 4 Житлового кодексу України такий будинок є житловим приміщенням, суд не приймає до уваги, оскільки мешканці садово-дачних будинків повинні оформити їх як житлові будинки і лише після отримання рішення органі місцевого самоврядування про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок зареєструвати в них постійне або тимчасове проживання.
Разом з цим, на момент звернення позивача до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації правові підстави для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у дачному садовому будинку були відсутні.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження. В порушення вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтувались його вимоги, разом з цим відповідач надав докази правомірності та обґрунтованості своїх дій.
Беручи до уваги вищезазначені обставини справи, зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 09 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.