Справа № 820/1267/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 р.Справа № 820/1267/16
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Яковенко М.М.

судді: Лях О.П., Старосуд М.І.

секретарі судового засідання: Тітова А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Зеленський М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 року по справі № 820/1267/16 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання протиправною бездіяльністю та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, просив суд визнати протиправною бездіяльність прокуратури Харківської області щодо відмови в проведенні розрахунку відпрацьованого надурочного робочого часу та виплати грошової компенсації за понаднормовий робочий час; зобов'язати Прокуратуру Харківської області провести нарахування та виплату компенсації за відпрацьований надурочний час та понаднормовий робочий час з 09.10.2013 року по 14.12.2015 року із відрахуванням необхідних податків та зборів; стягнути з Прокуратури Харківської області компенсацію за відпрацьований надурочний та понаднормовий робочий час з 09.10.2013 року по 14.12.2015 року у розмірі 5439,67 грн., із відрахуванням необхідних податків і зборів.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 73, 74-76 т.3).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим просив постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі. Позивач, з огляду на положення норм КЗпП, Закону України «Про оплату праці», наголошує на наявності у нього права на компенсацію за відпрацьований надурочний та понаднормовий робочий час при роботі в органах прокуратури пов'язаної з чергуванням.

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури з 31.03.2004 року та наказом Прокуратури Харківської області від 14.12.2015 року № 3425к звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

01.02.2016 року позивач звернувся до Прокуратури Харківської області із заявою про здійснення розрахунку відпрацьованого надурочного робочого часу та виплату грошової компенсації за понаднормовий робочий час.

Листом від 02.03.2016 року № 11-05-2016 позивачеві повідомлено про те, що йому проводилася виплата надбавки за виконання особливо важливої роботи у розмірі 70 % від посадового окладу; відомості про відпрацювання надурочного часу у період з 09.10.2013 року по 14.12.2015 року у прокуратурі відсутні - а.с.14, т.1.

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія судді виходить з наступного.

Основним спірним питанням в межах справи, є наявність або відсутність права у позивача на отримання компенсаційних виплат за відпрацьований надурочний та понаднормовий робочий час при роботі в органах прокуратури пов'язаної з чергуванням.

Позивач вважає, що він має право на такі донарахування до отриманої ним заробітної плати, в той же час, на думку Відповідача позивач не має право на такі виплати, з огляду на те, що з урахуванням ЗУ «Про прокуратуру», та специфікою фінансування оплати праці працівників прокуратури, йому проводилася відповідно до наказів виплата надбавки за виконання особливо важливої роботи у розмірі 70 % від посадового окладу. Діяльність оперативних працівників прокуратури, які здійснюють чергування, передбачає в тому числі виїзди на місце подій, що є складовою виконаних робіт, та охоплюється встановленою наказами виплат надбавок.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21 Розділу У Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників прокуратури Харківської області, затверджених наказом від 11.08.2011 року № 564 (а.с. 121, т.1), які розробленні відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про державну службу», Про відпустки», КЗпП України та інших нормативно - правових актів, нормальна тривалість робочого часу працівників прокуратури відповідно до законодавства не може перевищувати 40 год. на тиждень. Залучення працівників для виконання невідкладної та непередбаченої роботи у святкові, неробочі та вихідні дні, а також у надурочний час проводиться у випадках та порядку, передбачених законодавством.

У святкові дні за розпорядженням прокурора Харківської області з метою вирішення невідкладних питань. Отримання термінової інформації здійснюється чергування оперативними працівниками апарату.

Як встановлено судами, що з метою упередження можливого поширення у південно-східних регіонах України сепаратистських та інших проявів, посягань на територіальну цілісність держави, подальшої їх ескалації, оперативного вирішення невідкладних питань прокурорсько-слідчої діяльності, для забезпечення належного та своєчасного реагування на порушення законів в органах прокуратури було запроваджено чергування відповідальних працівників згідно графіку та розпоряджень - а.с.131-250, т.1; а.с.1-250, т.2; а.с.1-12 т.3.

В межах справи не є спірним, що ОСОБА_1 дійсно відповідно до наведених розпоряджень здійснював чергування у складі визначених груп осіб органів прокуратури, в тому числі здійснював виїзди на місця пригод.

Відповідно до змісту розпоряджень вони не містять жодних положень стосовно здійснення компенсації надурочної, понаднормової робити ані у грошовому еквіваленті, ані додатковим днем відпочинку. Розпорядження відповідача в цій частині в установленому законом порядку не оскаржені та не скасовані.

На думку позивача, правова можливість проведення йому виплат за відпрацьований спірний період надурочний та понаднормовий робочий час при роботі в органах прокуратури пов'язаної з чергуванням встановлена положеннями ст..ст.106-108 КЗпП та ст..12 Закону України «Про оплату праці». В той же час, колегія суддів не може погодитися з такими доводами позивача.

Так, положеннями ст..ст.106-108 ЗпП встановлено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається (ст..106).

Робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку (ст..107).

Робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час (ст..108).

Відповідно до ст..12 Закону України «Про оплату праці», норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

В той же час, колегія суддів зазначає, що ст. 98 КЗпП України та ч.2 ст.8 Закону України «Про оплату праці» визначено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадку, передбаченого частиною першою статті 10 цього Закону.

Також, ст.13 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на пункт 24 розділу У Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників прокуратури Харківської області, яким встановлено, що матеріальне і соціальне забезпечення прокурорсько-слідчих працівників передбачено ст..49 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991 № 1789-XII), відповідними постановами Кабінету Міністрів України та наказами Генерального прокурора України.

Так, відповідно до ст..49 Закону №1789 в редакції початку виникнення спірного періоду правовідносин, заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам).

Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, положеннями ст..81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014 року (в редакції продовжуваних спірних правовідносин) встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

2. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

7. Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

При чому, як було установлено, що норми і положення статті 81 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно із Законом України від 08.07.2010 р. N 2456-VI, враховуючи зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII, згідно із Законом України від 28.12.2014 р. N 80-VIII)

З огляду на правовий зміст та аналіз наведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що питання щодо оплати праці працівників органів прокуратури, їх матеріального та соціального забезпечення як держ.органу, що фінансуються з бюджету, здійснюється у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тобто, питання оплати праці працівників прокуратури має свої специфічні особливості, в тому числі в частині їх правового регулювання, при чому якщо положення законів про прокуратуру встановлюють та регулюють види складових заробітної плати, то положення актів ҐКМ України, врегульовують порядок, умови та, не виключено розмір таких виплат.

Таким, актом є прийнята Кабінетом Міністрів України Постанова №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Відповідно до змісту вказаних підзаконних актів, суд зауважує, що вони не містять жодних приписів стосовно здійснення нарахування та виплати надбавок за роботу в нічний час, святкові дні, неробочі та вихідні дні.

На підставі правого аналізу наведеного законодавства у їх взаємній сукупності, жодним нормативно-правовим актом, не визначена можливість для позивача стосовно нарахування та виплат за відпрацьований надурочний та понаднормовий робочий час при роботі в органах прокуратури пов'язаної з чергуванням. Наведенні положення є нормами спеціальними, по відношенню до положеннями ст..ст.106-108 КЗпП та ст..12 Закону України «Про оплату праці».

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ст. 20 Закону України «Про державну службу», ст.49 Закону України «Про прокуратуру», передбачено, що для виконання невідкладної і непередбаченої роботи державні службовці зобов'язані за розпорядженням керівника органу, в якому вони працюють, з'являтися на службу у вихідні, святкові та неробочі дні, робота за які компенсується відповідно до чинного трудового законодавства. Держава компенсує напружений ритм праці державного службовця наданням основної щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю до 15 календарних днів державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років.

Як було встановлено судами, та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідно до положень постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», позивачеві на підставі Наказу №653к від 26.04.2013 року (а.с.31-34 т.1) була встановлена та виплачувалася протягом усього спірного періоду доплата у розмірі 70 % від посадового окладу за виконання особливо-важливої роботи із врахуванням інтенсивності та напруженості роботи, ступеня завантаженості та складеності виконуваних завдань.

Колегія суддів зазначає, що саме наведеними положеннями КМ України, Наказом від 26.04.2013 року було врегульовано та вирішене питання щодо компенсації за виконання позивачем свої роботи пов'язаної з чергуванням, яка в свою чергу, відповідно до специфіки та особливостей чергування передбачала виконання своїх обов'язків понад встановлений робочий час, у святкові, вихідні дні.

Крім того, під час судового розгляду було встановлено, в тому числі з урахуванням законів про держбюджети на відповідні спірні періоди, що жодного фінансування органів прокуратури для виплат за відпрацьований спірний період надурочний та понаднормовий робочий час при роботі в органах прокуратури, не проводилось та кошти на зазначені витрати не виділялись.

Відмовляючи у задоволенні заяви, Відповідач діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати норми, які перебувають за межами правового регулювання спірних правовідносин. Відповідач, не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання питань щодо такого нарахування з наведених позивачем підстав. Відповідач є суб'єктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин, та нормотворчеством не займається.

Відповідно до зазначеного, Відповідач при прийнятті рішення про відмову у проведенні відповідних нарахувань та виплат діяв на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача. Також не можна вважати, що Відповідач при нарахуванні та виплаті заробітної плати вчиняв бездіяльність з приводу цього.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання проведення перерахунку та стягнення з відповідача компенсацій за роботу в надурочний, нічний час є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що жодні наведені доводи апелянта в апеляційній скарзі щодо не згоди із прийнятою постановою та висновками суду, не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення по суті заявлених правових вимог, які є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст..200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються документально, що є достатнім для прийняття рішення та надання правової оцінки характеру спірних правовідносин, питанням якого є оцінка права, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2016 року по справі № 820/1267/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі складена 10.11.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.