Справа № 805/2501/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року справа №805/2501/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі № 805/2501/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» до Донецької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 700100000/2016/00001/2 від 06 квітня 2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700100000/2016/00004 від 06 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг», звернулось до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товарів № 700100000/2016/00001/2 від 06 квітня 2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700100000/2016/00004 від 06 квітня 2016 року (а.с. 4-17).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі № 805/2501/16-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06 квітня 2016 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06 квітня 2016 року (а.с. 186-191).

Не погодившись із судовим рішенням, Донецька митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що висновку суду першої інстанції є передчасними та таким, що зроблені на основі неповного та поверхового дослідження обставин справи, з порушенням правил оцінки доказів, визначених ст. 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а рішення суду таким, що прийнято з порушенням ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянтом зазначено, що під час митного оформлення у посадової особи митниці виникли сумніви у достовірності декларування даних для цілей визначення митної вартості, а саме: спрацювання профілю ризику в системі у зв'язку з тим, що можливе заниження митної вартості товару; заявлений рівень митної вартості імпортованого товару значно нижчий в порівнянні з цінами на ідентичні товари, митне оформлення яких вже здійснено; у поданих до митного оформлення документах містяться недоліки та розбіжності, які викликають сумнів у достовірності вказаних у них відомостях (різні адреси у договорі та рахунку-фактурі, найменування товару відрізняється у сканованій копії та оригіналі рахунку-фактури, договір та додаток до нього підписано різними уповноваженими особами).

При цьому апелянтом зазначено що судом першої інстанції проігноровано приписи ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, відповідно до якої митниця з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення заявленої митної вартості.

Апелянт посилається на положення Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1944 року, як на підставу витребування додаткових документів при встановленні митної вартості товару.

На запит митного органу позивачем не надано документів, які би підтверджували або спростовували сумніви відповідача, щодо заявленої митної вартості.

Відтак, за результатами перевірки повноти та достовірності задекларованих даних щодо митної вартості, посадовою особою виявлено факт можливого заниження позивачем митної вартості.

Щодо відсутності факту проведення консультації з декларантом, апелянт зазначив, що митним законодавством не передбачено обов'язку проводити консультації з декларантом в односторонньому порядку, вимоги від декларанта про надання консультації в письмовому вигляді до митниці не надходило,в той час, коли з боку митниці вжито усіх заходів щодо обміну наявною інформацією.

Вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що в рішенні про коригування митної вартості митницею не наведено належних та допустимих доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми та викликають сумнів у достовірності наданої інформації, оскільки саме службова особа органу доходів і зборів визнає достатність наданих документів та в разі їх недостатності має встановлене законодавством право на коригування заявленої митної вартості.

Крім того, апелянтом зазначено, що для цілей визначення митної вартості порівняння оцінюваного товару може здійснюватись виключно з ідентичними та/або подібними товарами, при тому, що відповідно до положень ст. 61 Митного кодексу України товари не вважаються ідентичними або подібними, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.

Зазначив, що при визначенні митної вартості товару відповідач не вийшов за межі зазначеного у листі ДП «Укрпромзовнішекпертиза», незважаючи на те, що в ньому відсутні відомості, що порівнювані товари вироблені в одній і тій самій країні.

Крім того, апелянтом зазначено, що Товариством зроблено переплату у значно вищому розмірі ніж вказано у зовнішньоекономічному контракті.

За результатами ретельного вивчення усіх поданих позивачем документів,аналізу й оцінки потенційних ризиків, наявність у поданих документах суттєвих розбіжностей, які не були спростовані декларантом ,апелянт вважає, що проведений Товариством розрахунок митної вартості товару за ціною контракту документально не підтвердився, його не можливо вважати достовірним і правильним,тому митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості та картку відмову в прийнятті митної декларації (а.с. 195-206).

Представником відповідача при поданні апеляційної скарги заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника митниці (а.с. 206).

04 листопада 2016 року до канцелярії суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від представника позивача, в яких він просив суд залишити постанову суду першої інстанції без змін.

09 листопада 2016 року представник позивача Бєляєв А.П. до суду прибув, надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (), зареєстроване як юридична особа 05 жовтня 2000 року, місцезнаходження: 87510, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Ширшова, буд. 6А (а.с. 19-29). Діє на підставі Статуту (а.с. 142-173). Перебуває на обліку в Донецькій митниці ДФС, як особа, яка здійснює операції з товарами (а.с. 141).

01 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (покупець) та Акционерным обществом «Лебединський горно-обогатительный комбинат» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 (а.с. 30-36, 108-114), за умовами якого до позивача поставлявся Товар-гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) (ГБЗ) за ціною та на умовах, зазначених в додатках до договору (а.с. 37, 38).

01 березня 2016 року між сторонами укладено Додаток № 1 до Контракту, згідно якого покупець зобов'язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити в березні 2016 року гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ "Лебединський ГЗК" (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ-0726-003-09 зі змінами № 1 від 01 січня 2011 року, № 2 від 24 жовтня 2011 року, № 3 від 10 грудня 2013 року, в кількості 360 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону - 141,20 доларів США, загальна вартість 53 373, 60 доларів США (з урахуванням опціону) (а.с. 37).

01 березня 2016 року між сторонами укладено Додаток № 2 до Контракту, згідно якого покупець зобов'язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити в березні 2016 року гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ "Лебединський ГЗК" (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ-0726-003-09 зі змінами № 1 від 01 січня 2011 року, № 2 від 24 жовтня 2011 року, № 3 від 10 грудня 2013 року, в кількості 1140 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801 кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону - 141, 20 доларів США, загальна вартість 169 016, 40 доларів США (з урахуванням опціону) (а.с. 38, 115).

В березні 2016 року на умовах вказаного контракту та доданих до нього специфікацій на митну територію України ввезена партія гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди) за узгодженою сторонами ціною, у зв'язку з чим 01 квітня 2016 року позивачем надано відповідачу для здійснення митного оформлення ввезеного товару митну декларацію № 700100000/2016/002567 по ціні товару, визначеній на умовах контракту та доданих до нього Додатків (а.с. 79-80).

До митної декларації позивачем надані наступні документи: Контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01 березня 2016 року з додатком № 2 від 01 березня 2016 року; рахунок-фактуру (інвойс) № 160892-2-1 від 28 березня 2016 року (інвойс а.с. 39, 107).

05 квітня 2016 року на адресу позивача від відповідача надійшло електронне повідомлення згідно якого, документи, що були подані для митного оформлення містять розбіжності. На підставі ч.2, 3 ст. 53 Митного кодексу України відповідач вказував на необхідність додаткового надання йому протягом 10 календарних днів наступних документів:якщо рахунок сплачено, виписку з бухгалтерської документації; банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації, ввезеного товару; виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларанта повідомлено про наявність в органі доходів і зборів інформації щодо оформлення ідентичних товарів із використанням основного методу визначення митної вартості 162,00 доларів США за тонну (МД№110120000/2016/401566).

В повідомленні відповідачем зазначалось про право декларанта надати додаткові документи за власним бажанням для підтвердження митної вартості товару відповідно до ч.6 ст.53 Митного кодексу України.

Крім того, відповідачем повідомлено про можливість проведення консультацій з органом доходів та зборів (а.с. 40, 95, 98).

Про неможливість надати відповідачу додатково вказані документи на протязі 10 календарних днів позивач повідомив його листом від 06 квітня 2015 року № 154392-5 (а.с.96).

За наслідками розгляду митним органом поданих документів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700100000/2016/000001/2 від 06 квітня 2016 року (а.с. 41, 83-84) та складено картку відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів № 700100000/2016/00004 (а.с. 43-45, 46, 85-87) .

Згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод 2а - за ціною договору щодо ідентичних товарів на підставі ст..ст.59,61 Митного Кодексу України .

Митним органом в рішенні зазначено, що встановлені розбіжності в документах, наданих з метою підтвердження митної вартості товару, а саме:

1) у зовнішньоекономічному договорі від 01 березня 2016 року № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 зазначено адресу "Покупця" (ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ") - Україна, 87510, Донецька обл. м. Маріуполь. Приморський район, вул. Ширшова, буд. 6А, проте у рахунку-фактурі від 28 березня 2016 року № 160892-2-1 зазначено адресу " 83015, Донецька область, м. Донецьк, пр-т. Хмельницького, буд. 102".;

2) у скан-копії рухунку-фактури від 28 березня 2016 року № 160892-2-1, який надано декларантом разом з митною декларацією у графі "Найменування товару" зазначено "брикеты железорудной руды…" проте у такому ж документі, що є оригіналом та який надано для підтвердження країни походження товару згідно до ч. 2 ст. 43 Кодексу, у графі "Наименование товара" указано "брикеты железной руды";

3) зовнішньоекономічний договір від 01 березня 2016 року № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 з боку постачальника укладено в особі "коммерческого директора АО "Лебединский ГОК ОСОБА_3 Викторовіча", але додаток № 2 від 01 березня 2016 року, який відповідно до п. 3.1. зовнішньоекономічного договору визначає ціну товару , укладено в особі "И.о. коммерческого директора АО "Лебединский ГОК" Ирбеткина Дмитрия Николаевича". У рішенні зазначено, що Відповідачу незрозуміло як обидва документи (зовнішньоекономічний договір і додаток № 2 до нього)укладено водночас різними особами 01 березня 2016 року. Окрім цього обидва документи містять ознаки однакового підпису.

06 квітня 2016 року, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України товар випущено у вільний обіг за МД № 700100000/2016/002719 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Кодексу (а.с. 47-48, 81-82).

Позивачем листом № 163/2016-ОД від 29 червня 2016 року (а.с. 49-50, 99-100) надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ООО УК "Металлоинвест", Росія № 40-2430 від 19 квітня 2016 року про формування цін на гарячебрикетоване залізо (а.с. 52, 101); лист ООО УК "Металлоинвест", Росія № 40-4033 від 28 червня 2016 року щодо прайс-листів на ГБЗ (а.с. 53, 102); бухгалтерська інформація про оприбуткування товару (а.с. 57); лист ДП "Укрпромзовнішекспертиза" № 2483 від 29 червня 2016 року (а.с. 51, 104); митна декларація держави експорту №10101050/240316/0000285 від 24 березня 2016 року з додатком (а.с. 54, 105-105); платіжне доручення № 28884 від 23 березня 2016 року на сплату товару по складеному договору (а.с. 56, 103).

Відповідач направив позивачу лист № 3108/10/05-70-65 від 02 липня 2016 року, яким відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. Свою відмову митний орган обґрунтував наступним:

1) у листі ДП "Укрпромзовнішекспертиза" № 2483 від 29 червня 2016 року порівняння ціни на товар "брикети залізної руди (горячебрикетоване залізо), вищого ґатунку" походження з Російської Федерації здійснено за цінами на переробний чавун та металобрухт на ринку України. На думку відповідача відповідне визначення ціни є невірним бо порушує Національний стандарт "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440 , згідно до якого методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки,у разі порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. На думку відповідача металобрухт, переробний чавун та гарячебрикетоване залізо не є подібним майном у розумінні норм вищезазначеного стандарту та не є ідентичними, подібними (аналогічними) товарам за Митним кодексом України;

2) у платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах від 23 березня 2016 року зазначено суму передплати 211 800 доларів США більшу ніж вартість ГБЗ поставленого згідно до додатку 2 до зовнішньоекономічного контракту № 02/ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01 березня 2016 року;

3) позивачем не надано прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (а.с. 58-61, 116-119).

Спірним питанням у справі, є правомірність прийняття митним органом картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів та рішення про коригування митної вартості.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак, відсутність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей робить безпідставним витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості з боку митного органу. А прийняті спірне рішення та карта відмови є такими, що підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

На підтвердження митної вартості товару позивачем надано митному органу первинні та інші документи, передбачені відповідними положеннями Митного кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсно митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не довільні документи, з перелічених у статті 58 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідачем не наведено, яким чином витребувані ним у позивача документи можуть усунути сумніви у правильності визначення митної вартості, пов'язані з цифровим значенням статистичної вартості митної декларації країни - експортеру.

Як зазначалось раніше, позивачем листом № 163/2016-ОД від 29 червня 2016 року надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту) (а.с. 49-50, 99-100).

Відповідач листом № 3108/10/05-70-65 від 02 липня 2016 року відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів (а.с. 58-61, 116-119).

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Відповідно до частин 5, 6, 11 статті 264 МК України, з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту пункту 1 статті 337 МК України вбачається, що перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками.

Згідно пункту 3 даної статті, контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Як встановлено під час судового розгляду справи та вірно зазначено судом першої інстанції, з рішення митниці про визначення митної вартості товару за другорядним методом не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі документів поданих позивачем.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи належним чином ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому митним органом не було спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 Митною кодексу України.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є не підтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Суд не погоджується з доводами апелянта щодо причин відмови, оскільки під час митного оформлення товару позивачем були надані усі документи, що обов'язкові для визначення митної вартості за ціною договору (контракт, додатки до нього, рахунок-фактура) та, крім того, позивачем були надані додаткові документи, що свідчили про обґрунтованість визначення суми митної вартості товару на рівні 141,20 дол. США/тонну.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на розбіжності у поданих позивачем документах які не пов'язані з числовими показниками митної вартості або ціни товару, та не впливають на ці показники. Однак всупереч вищевказаним вимогам митницею не зазначено, яким чином недоліки в зазначених документах та наявна інформація впливає на митну вартість товару.

Відповідні недоліки є лише описками та граматичними помилками, які не впливали на дійсність відповідних документів та показники зазначеної в них контрактної вартості товару, що ввозився до України.

Оскільки в рішенні про корегування митної вартості зазначені саме відповідні недоліки документів, які стали підставою для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача щодо відсутності підстав для витребування додаткових документів, оскільки їх запит не стосується підтвердження або спростування складових митної вартості та її ціни, зазначених в наданих до митного органу документах.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином сумніви, що виникли з обставин, які вказані митницею у оскаржуваному рішенні, є необґрунтованими.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Щодо посилання апелянта на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості ідентичних товарів, то самі по собі відомості згаданої системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Окрім того, посилання відповідача на іншу вантажно-митну декларацію іншого покупця, судом апеляційної інстанції також до уваги не приймаються, оскільки не відомо за яким контрактом та на яких умовах поставлявся ідентичний товар, період його поставки ( грудень 2015 року) не збігається з періодом поставки товару до позивача ( березень 2016 року).

Відповідно до листа ООО УК "Металлоинвест", Росія № 40-4033 від 28 червня 2016 року щодо прайс-листів на ГБЗ вбачається, що ціна гарячебрикитоване залізо формувалась в договірному порядку з урахуванням знижок та кон'юктури світового ринку( а.с.53).

Щодо доводів апелянта відносно висновку ДП «Укрпромзовнішекспертизи» № 2483 від 29.06.2016 року , в якому експертом наведений рівень цін на гарячебрикитоване залізо вищого гатунку, що імпортується позивачем та який знаходиться в інтервалі між рівнем ціни на переробний чавун та брухт, що на думку апелянта визначена без умов постачання товару, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Інформація ДП "Укрпромзовнішекспертиза" є консультативним документом, що не має обов'язкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до п. 2 Національного стандарту оцінки «подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість» ГБЗ як металобрухт та чавун передільним є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

У листі ООО УК "МЕТАЛЛОИНВЕСТ", що є керуючою компанією постачальника за контрактом, АО "Лебединский ГОК" є єдиним підприємством у СНД, що виробляє ГБЗ, тобто ГБЗ в Україні не виробляється (а.с. 101).

Таким чином, зроблене ДП "Укрпромзовнішекспертиза" визначення ціни ГБЗ шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним, а її діапазон ( 120-165 долларів США за тонну) відповідає заявленій позивачем митної вартості товару, на що також посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Виходячи з вищенаведеного, твердження апелянта про те, що висновки ДП "Укрпромзовнішекспертиза" не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні є помилковими.

Стосовно зазначення відповідачем невідповідності специфіки оплати товару за контрактом та даним інвойса, посилання апелянта на перевищення суми переплати, зазначеній у платіжному дорученні вартості товару, що поставляється за додатком 2 до зовнішньоекономічного контракту суд вважає необґрунтованими, оскільки ця сума, є сумою з передплати с поставки, згідно до контракту. Платіжне доручення свідчить про сплату передплати вартості товару згідно з умовами договору, яким передбачена стовідсоткова оплата товару з дати комерційного рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи 18 березня 2016 року АО "Лебединский ГОК" виставило позивачу наступні рахунки:

1) 160892 Proforma-1 на сплату поставки 360 тон. ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії - 50 832,00 дол. США згідно до додатку № 1 до Контракту (а.с. 134);

2) 160892 Proforma-2 на сплату поставки 1 140, 00 тон. ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії - 160 968,00 доларів США згідно до додатку № 2 до Контракту (а.с 134).

23 березня 2016 року платіжним дорученням № 28844 позивач сплатив АО "Лебединский ГОК" 211 800,00 дол.США передплати за вищевказаними двома рахунками (у призначенні платіжного доручення зазначено "Передплата угоди № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892) (а.с. 56).

28 березня 2016р. АО "Лебединский ГОК", у зв'язку з тим, що фактичний об'єм відвантаженої продукції був менший ніж об'єм, за який позивачем сплачено передплату, виставив позивачу два рахунки скореговані відповідно до зменшення об'єму:

1) 160892-1-1 на сплату поставки 348, 50 тон. (замість 360 тон.) ГБЗ вартістю 141, 20 доларів США за тону, загальна вартість партії - 49 208,20 дол. США (замість 50 832,00 дол. США) згідно до додатку № 1 до Контракту (а.с. 136);

2) 160892-2-1 на сплату поставки 1 115, 50 тон (замість 1 140,00 тон.) ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії - 157 508, 60 доларів США (замість 160 968,00 доларів США)згідно до додатку № 2 до Контракту (а.с. 39).

Таким чином загальна вартість фактично відвантаженого АО "Лебединский ГОК" ГБЗ склала 206 716,80 доларів США.

Згідно до абз. 2 п. 7.4 Контракту покупець вправі письмово звернутися до постачальника з проханням здійснити повернення надлишково сплачених грошових коштів. У такому випадку постачальник зобов'язаний здійснити їх повернення на протязі 10 (десяти) банківських днів з дати отримання вимоги про повернення грошових коштів, але не пізніше 45 (сорока п'яти) днів з дати перерахування передплати, за банківськими реквізитами, вказаними у Контракті (а.с. 33)

06 травня 2016 року постачальник повернув на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 5 083,00 доларів США, що підтверджується банківською випискою (а.с. 137).

Ненадання позивачем прайс-листів (прейскурантів) виробника ГБЗ пояснюється тим, що АО "Лебединський ГОК" не надає прайс-листи на поставки продукції, що перевищують 200 тон, про що свідчить лист ООО УК "Металлоинвест", Росія № 40-4033 від 28 червня 2016 року (а.с. 102).

Щодо підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості суд першої інстанції вірно зазначає наступне.

Вказання невірного місцезнаходження позивача "83015, Донецька область, м. Донецьк, пр-т. Хмельницького, буд. 102» замість «87510, Донецька область м. Маріуполь, вул. Ширшова, 6 А.», яке змінилось з 16 лютого 2016 року, суд вважає за технічну помилку, яка ніяким чином не вплинула на показники вартості товару та є лише технічною помилкою.

У преамбулі додатку № 2 від 01 березня 2016 року до зовнішньоекономічного контракту № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892, дійсно зазначено, що від імені АО "Лебединский ГОК" його укладає ОСОБА_4, проте, додаток підписаний власним підписом комерційного директора АО "Лебединский ГОК" ОСОБА_5, що суд не вважає за підставою не прийняття митним органом митної вартості товару, оскільки не зважаючи на помилку у зазначенні підписанта у преамбулі додатку, його підписано вповноваженою особою постачальника і тому він не може вважатися недійсним.

Зауваження апелянта про те, що додаток № 2 до контракту від 01 березня 2016 року № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 та сам контракт датовані однією датою, суд не бере до уваги, оскільки митне та цивільне законодавство України не містить обмежень на підписання договірних документів однією датою, що є правом сторін за цивільною угодою.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що вищевказані недоліки не можуть слугувати підставами для підтвердження числових значень складових митної вартості товару, та не можуть бути причиною для визнання документів такими, що містять не достовірну інформацію.

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що митним органом, згідно ст. 55 кодексу проведено консультацію з декларантом щодо обґрунтування вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі, що суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 i 60 Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що з позивачем проведено процедуру консультацій, але в матеріалах справи відсутні докази цього, окрім повідомлення позивача про можливість проведення такої консультації.

Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2012 року зазначив про неправомірність застосування митним органом наступного методу визначення митної вартості товару без обґрунтування неможливості застосування попереднього методу та без проведення з декларантом відповідних консультацій.

Аналогічної ж правової позиції притримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі № К/800/52901/15 від 21 квітня 2016 року.

Посилання апелянта на положення Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1994 року, як на підставу для витребування додаткових документів для встановлення митної вартості товару, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою, оскільки зазначеною угодою та Митним кодексом України передбачені всі підстави та повноваження покладені на апелянта , як на суб'єкта владних повноважень ,при здійсненні власних функцій .

При цьому суд апеляційної інстанції вважає недоцільними доводи апелянта щодо ігнорування судом першої інстанції положень ч.5 ст. 54 Митного кодексу, оскільки судом першої інстанції всебічно проаналізовано законодавство регулююче спірні правовідносини, крім того, вказана норма права не носить обов'язковий характер для її застосування, а тільки надає право митному органу на проведення певних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що митним органом не надано жодної оцінки та не проаналізовані надані позивачем докази в обґрунтування митної вартості товару. В даному випадку, у наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішенні про коригування митної вартості та карта відмови в прийнятті митної декларації, прийняті відповідачем, є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв, у тому числi невiрно визначено митну вартiсть товарiв, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартiсть вважається визнаною автоматично.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Донецької митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі № 805/2501/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» до Донецької митниці ДФС про визнання протиправними дії, визнання не чинним та скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова