Справа № 161/17684/15-а, 2а-161/584/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Справа № 876/3055/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника відповідача - Кузьменко О. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», Державної фіскальної служби України про стягнення страхової суми, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», Державної фіскальної служби України про стягнення на користь позивача з приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» страхову суму в розмірі 176190,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що під час роботи в органі державної податкової служби позивач втратила працездатність та їй було призначено другу групу інвалідності у звязку із загальним захворюванням, отриманим під час виконання службових обовязків, але коли ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» з заявою про виплату страхової сумм їй було відмовлено у здійсненні даної виплати.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року позов задоволено. Постановлено стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на користь ОСОБА_2 страхову суму 176 190,00 (сто сімдесят шість тисяч сто девяносто) гривень.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Державною фіскальною службою України, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача - Державної фіскальної служби України, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 07 вересня 2005 року по 31 січня 2013 року працювала в органі державної податкової служби, остання посада - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу погашення податкового боргу Державної податкової служби у Волинській області (а.с. 11-14).

Під час роботи в органі державної податкової служби позивач втатила працездатність та їй було призначено другу групу інвалідності у звязку з загальним захворюванням, отриманим під час виконання службових обовязків.

Первинне призначення інвалідності позивачу відбулось 22 червня 2011 року, а з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ВЛП № 0000709 від 21 серпня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 втратила професійну працездатність у відсотках - 70 % у звязку з захворюванням отриманим під час виконання службових обовязків (а.с. 5).

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи органів державної податкової служби підлягають обовязковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у звязку з виконанням службових обовязків, - у розмірі від шестимісячної до пятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

На час виникнення спірних правовідносин позивач як посадова особа органів державної податкової служби відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну одаткову службу в Україні» підлягала обовязковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету у звязку з інвалідністю, що сталися у звязку з виконанням службових обовязків у розмірі пятирічної заробітної плати за останньою посадою.

Листом Головного управління Міндоходів у Волинській області від 12 листопада 2013 року № К/562/05-52 підтверджно, що станом на 22 червня 2011 року ОСОБА_2 була застрахована за обовязковим державним особистим страхуванням відповідно до статті 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року № 349 «Про затвердження Порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби» (а.с. 4).

Вказана норма права діяла на час втрати працездатності та отримання групи інвалідності. Потім ці правовідносини регулювалися ст. 347 Податкового кодексу України, яка за своїм змістом повністю співпадає із змістом ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до п. 5 Порядку умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті інвалідності, що сталася під час виконання службових обовязків, - розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми пятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності.

Розмір страхового відшкодування становить 176190,00 грн., виходячи із розрахунку - місячна заробітна плата 4195,00 грн., кількість місяців 60 (5 років), процент втрати працездатності 70 відсотків.

Підтвердженням того, що позивач була посадовою особою ДПС і була застрахована, є також заява на виплату страхової суми, з відміткою органу державної податкової служби, яка заповнена за встановленою формою відповідно до п. 11 Порядку (а.с. 7).

Також встановлено, що згідно з повідомленням Державної податкової служби України на дату призначення ОСОБА_2 інвалідності (22 червня 2011 року) договір про закупівлю послуг з вказаного страхування був укладений з відповідачем ПАТ «УАСК «АСКА». У абзаці 2 листа ДПС України від 15 листопада 2012 року № 8902/0/71-12/01-2117 «Про укладання договору зі страхування працівників органів ДПС України» зазначено «... Згідно з п.10.2 вказаного договору зобовязання Страховика з виплати страхового відшкодування розповсюджується на страхові випадки, що сталися у проміжок часу з 03 серпня 2008 року до 31 грудня 2012 року» (а.с. 8).

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статей 1, 8 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та п.п. «б» п. 5 Порядку, посадові особи органу державної податкової служби підлягають обовязковому державному особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у звязку з виконанням службових обовязків, тобто по цій справі страховим випадком є настання інвалідності позивача.

Суд апеляційної інстанцї зазаначає, що первинно група інвалідності ОСОБА_2 була встановлена 22 червня 2011 року згідно з довідкою Волинського обласного бюро МСЕК від 23 червня 2011 року (а.с. 10).

Відтак, саме дату 22 червня 2011 року слід вважати страховою подією оскільки цього дня було встановлено інвалідність. Станом на цю дату діяв також договір між відповідачем ПАТ «УАСК «АСКА» та ДПС України, таким чином, відповідач ПАТ «УАСК «АСКА» зобовязаний був виплатити ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 176190,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

В даному випадку справа № 161/17684/15-а була розглянута Луцьким міськрайонним судом Волинської області суддею одноособово, що є порушенням ч. 1 ст. 24 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, тому така підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року в справі № 161/17684/15-а - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», Державної фіскальної служби України про стягнення страхової суми - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» страхову суму у розмірі 176190 (сто сімдесят шість тисяч сто дев'яносто) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 08 листопада 2016 року.