Справа № 817/726/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"02" листопада 2016 р. Справа № 817/726/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "29" серпня 2016 р. у справі за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Рівненське ОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 7675,00грн. та пені в сумі 124,47грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII), Рівненським ОВ ФСЗІ до ФОП ОСОБА_4 було застосовано адміністративно-господарську санкцію, та за порушення терміну сплати даної санкції нараховано пеню, які у добровільному порядку відповідачем не сплачені.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_4 є фізичною особою - працедавцем, і використовує найману працю. Відповідно до поданого ним звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (а.с.5) середньооблікова чисельність штатних працівників становить - 10 осіб, середньооблікова чисельність штатних працівників підприємства, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону №875-XII - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників становить - 153,50 тис.грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 15350,00грн.

Таким чином, із даних звіту вбачається, що відповідач не забезпечив працевлаштування 1 інваліда.

За невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2015 році, позивачем нараховані відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 7675,00 грн. та пеню у сумі 124,47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що що ФОП ОСОБА_4 вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком виходячи з такого.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" № 875-XII від 21.03.1991 року, з відповідними змінами та доповненнями ( далі - Закон України №875-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України №875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявність у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечити інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно зі статтею 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем його проживання на підставі поданих інвалідом рекомендацій МСЕК та інших документів, передбачених законодавством. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи у відповідності до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань.

Відповідно до статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України №875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону України №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

З матеріалів справи убачається, що відповідачем подавалися до центру зайнятості протягом 2015 року копії звітів форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (а.а.с.31-42) та розміщував оголошення в газеті «Сарненські Новини» про наявну посаду «Сомельє» для інвалідів у ресторації «Пані Журавлина» (а.а.с.43-45).

Отже, відповідач повідомляв відповідні органи про наявні вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується звітами про наявність вакансій .

З наведених норм права та встановлених по справі обставин випливає, що обов'язок відповідача створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх працевлаштувати.

Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" покладає на підприємство обов'язок створити (пристосувати), атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи, перелічені в ч. 1 ст.18 Закону, а ті, в свою чергу, зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів. Відповідальними органами не приймались заходи, визначені в ст.18 Закону щодо працевлаштування інвалідів на робочі місця у відповідача.

Враховуючи вимоги Закону, підприємство може бути звільнено судом від відповідальності щодо сплати штрафних санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів та включило їх до колективного договору, провело атестацію робочих місць з відповідними державними установами, своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин, незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Оскільки відповідач у своїй діяльності порушень чинного законодавства не допустив, то застосування до нього адміністративно - господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "29" серпня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "07" листопада 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Замкова,10а/1,м.Рівне,33028

3- відповідачу/відповідачам: Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1

4-третій особі: - ,