Справа № 826/6990/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6990/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Держаної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Промислово - технічної компанія у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року, Промислово-технічна компанія у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» (далі по тексту - позивач, ПТК ТОВ «Агромат») звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі по тексту - відповідач, МГУ ДФС), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 27.01.2016 № та №, а також від 22.04.2016 № та №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог митного законодавства та прийняті на їх підставі податкові повідомлення - рішення є необґрунтованими і протиправними. Крім того, зауважив на відсутності у відповідача повноважень на здійснення митного контролю шляхом проведення митного пост-аудиту на підставі статей 345 та 351 Митного кодексу України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасувано податкові повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 27.01.2016 №, № та від 22.04.2016 №, №.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі наказу від 04.12.2015 №1049 посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПТК ТОВ «Агромат» з питань правильності визначення митної вартості товарів: «плитка глазурована з кам'яної кераміки для внутрішніх робіт торгівельної марки «Pamesa Ceramica» за кодом УКТ ЗЕД , ввезених за митними деклараціями:

ь від 14.08.2012 №100200000/2012/280825,

ь від 13.09.2012 №100200000/2012/583947,

ь від 22.11.2012 №100200000/2012/592644,

ь від 20.12.2012 №100250000/2012/596548,

ь від 20.12.2012 №100250000/2012/596550,

ь від 29.12.2012 №100250000/2012/598012,

ь від 02.01.2013 №100250000/2013/043400,

ь від 22.01.2013 №100250000/2013/044571,

ь від 01.04.2013 №100200000/2013/052005,

ь від 01.04.2013 №100250000/2012/577905,

ь від 13.05.2013 №100250000/2013/056164,

ь від 03.06.2013 №100250000/2013/058675,

ь від 27.06.2013 №100250000/2013/061710,

ь від 12.07.2013 №100250000/2013/063307,

ь від 30.07.2013 №100250000/2013/065238.

За результатами проведеної перевірки 12.01.2016 складено акт №н1/16/28-10-39-20/, в якому встановлено допущення позивачем порушень вимог пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість по товарах, що ввозяться на митну територію України на загальну суму 297 531,21 грн.; статей 247, 279 Митного кодексу України, що призвело до заниження ввізного мита на загальну суму 70 840,76 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 27.01.2016 складено податкові повідомлення - рішення:

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності в розмірі 68244,53 грн., у тому числі за основним платежем - 45496,35 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 22748,18 грн.;

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України в розмірі 286627,02 грн., у тому числі за основним платежем - 191084,68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 95542,34 грн.

Не погоджуючись з правомірність зазначених податкових повідомлень - рішень, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 07.04.2016 №7723/6/99-99-10-01-06-25 скарга ПТК ТОВ «Агромат» залишена без задоволення, податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а МГУ ДФС відповідно до пункту 60.6 статті 60 Податкового кодексу України зобов'язано надіслати окремі податкові повідомлення - рішення на збільшену суму грошових зобов'язань з мита та ПДВ, донарахованих за митними деклараціями від 12.07.2013 №100250000/2013/063307, від 30.07.2013 №100250000/2013/065238, від 01.04.2013 №100200000/2013/052005.

На підставі зазначеного рішення відповідачем 22.04.2016 складено податкові повідомлення - рішення:

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності в розмірі 2106,68 грн., у тому числі за основним платежем - 1404,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 702,23 грн.;

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України в розмірі 8216,54 грн., у тому числі за основним платежем - 5477,69 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2738,85 грн.

Вважаючи рішення податкового органу про визначення сум грошових зобов'язань протиправними, ПТК ТОВ «Агромат» звернулось з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - МК України), митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Пунктами 23 та 29 частини 1 статті 4 МК України передбачено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 1 статті 7 МК України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу

Пунктом 7 частини 1 статті 336 МК України, встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з визначенням, наведеним у частині 1 статті 345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини 3 названої статті органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів та правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

За результатами аналізу наведених положень, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку та не погодився з посиланням позивача щодо відсутністі у відповідача повноважень на проведення перевірки, за результатами якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Проте колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Тим часом, згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133

цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Як зазначено в акті перевірки та вбачається з додатку №1 до нього, грошові зобов'язання з податку на додану вартість та ввізного мита визначені спірними податковими повідомленнями - рішеннями 27.01.20116.

Таким чином, закріплений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк по митним деклараціям 14.08.2012 №100200000/2012/280825, від 13.09.2012 №100200000/2012/583947, від 22.11.2012 №100200000/2012/592644, від 20.12.2012 №100250000/2012/596548, від 20.12.2012 №100250000/2012/596550, від 29.12.2012 №100250000/2012/598012, від 02.01.2013 №100250000/2013/043400, від 22.01.2013 №100250000/2013/044571 пропущений відповідачем.

Також, слід звернути увагу, що в акті перевірки зазначено про проведення перевірки митної декларації від 01.04.2013 №100250000/2012/577905.

Однак, як встановлено та підтверджується наявною в матеріалах справи копією митної декларації №100250000/2012/577905, розмитнення товару на її підставі здійснено 17.07.2012 (а.с. 147).

Таким чином, донарахування грошових зобов'язання за зазначеною декларацією проведено відповідачем з порушенням строків, визначених у пункті 102.1 статті 102 ПК України.

Перевіряючи обґрунтованість визначення грошових зобов'язань, слід зазначити наступне..

Як встановлено під час перевірки та зазначено в запереченнях відповідача, висновки податкового органу про допущення позивачем порушень вимог пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 ПК України та статей 247, 279 МК України, обумовлені отриманням від митних органів Королівства Іспанії документальної інформації з якої встановлено повну відмінність між інвойсами, надісланими агентством Іспанії та інвойсами з ідентичними номерами, поданими ПТК ТОВ «Агромат».

Тобто встановлено заниження митної вартості імпортованих товарів, зазначених у митних деклараціях, оформлених Київською міжрегіональною митницею ДФС.

Положеннями статті 272 МК України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об'єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та ПДВ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно УКТЗЕД на товар за кодом ставка мита встановлена у розмірі 5%.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

На обґрунтування митної вартості товару, що ввозився позивачем за деклараціями. Які підлягали перевірки відповідач посилається на інформацію, отриману з митного агентства Іспанії, відповідно до якої вартість товару, задекларована позивачем, є меншою ніж та, яка зазначена під час розмитнення товару на експорт.

На спростування тверджень відповідача, позивачем надано постанови Солом'янського районного суду міста Києва, винесені за результатами розгляду матеріалів, які надійшли від Київської міської митниці ДФС про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, директора ПТК ТОВ «Агромат» за ознаками порушення митних правил, передбачених частиною 1статті 483 МК України (а.с. 50-128).

Як вбачається зі змісту зазначених постанов, які набрали законної сили, судом було встановлено, що ПТК ТОВ «Агромат» здійснило оплату за товар у розмірі, визначеному у інвойсах, доданих до митних декларацій, що підтверджено банком, який проводив валютний контроль.

Зазначені обставини також підтверджені компанією Pamese Ceramica.

За результатами аналізу отриманих доказів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо здійснення ПТК ТОВ «Агромат» оплати за товар в розмірі, зазначеному у інвойсах та митних деклараціях.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем доведено правомірність визначення вартості товарів, зазначеної у митних деклараціях виходячи з інвойсів, які додані до таких декларацій.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідністю їх задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Держаної фіскальної служби - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 10 листопада 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.