Справа № 810/1050/16
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1050/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Глущенко Я.Б.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп», звернулись до суду першої інстанції за адміністративним позовом у якому просили визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 12 серпня 2015 року № у частині нарахованих штрафних санкцій у розмірі 12829,93 грн. (дванадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять грн. 93 коп.);

у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нову, якою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року № у частині нарахованих штрафних санкцій у розмірі 36 879 грн. 99 коп. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» зареєстроване Бородянською районною державною адміністрацією Київської області 03 квітня 2000 року як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №340444.

12 серпня 2015 року посадовою особою Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (Бородянське відділення) на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» на предмет своєчасності сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість, результати якої оформлені актом від 12.08.2015 №611/10-05/30858281.

Перевіркою встановлено порушення позивачем положень пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а саме:

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 52,30 грн. згідно податкової декларації з ПДВ за січень 2013 року (№ від 21 лютого 2013 року) сплачено 04 березня 2013 року - із затримкою у 23 дні;

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 167,50 грн. згідно податкової декларації з ПДВ за січень 2013 року (№ від 21 лютого 2013 року) сплачено 04 березня 2013 року - із затримкою у 23 дні;

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 53,50 грн. згідно податкової декларації з ПДВ за лютий 2013 року (№ від 16 березня 2013 року) сплачено 01 квітня 2013 року - із затримкою у 29 днів;

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 112,00 грн. згідно податкової декларації з ПДВ за березень 2013 року (№ від 18 квітня 2013 року) сплачено 07 травня 2013 року - із затримкою у 22 дні;

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 4658,00 грн. згідно податкової декларації з ПДВ за червень 2014 року (№ від 17 липня 2014 року) сплачено 31 липня 2014 року - із затримкою у 2 дні;

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 367814,60 грн. згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень 2013 року (№ від 28 липня 2014 року) сплачено 29 липня 2014 року, тобто із затримкою в 1 день;

- податкове зобов'язання з ПДВ у розмірі 123641,30 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 10 червня 2013 року № сплачено 21 червня 2013 року - із затримкою в 1 день;

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 12 серпня 2015 року №, яким позивачу нараховані штрафні санкції у загальній сумі 49649 грн. 92 коп.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість згідно податкових декларацій за січень, лютий та березень 2013 року та нараховано штрафних санкцій у розмірі 38,53 грн.

Відповідно до ч. 1 т. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 203.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Так, 21 лютого 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» подано до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за січень 2013, яку зареєстровано за № від 21 лютого 2013 року, де позивач самостійно визначив суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 4405 грн. Граничним строком сплати податкового зобов'язання згідно вказаної декларації є 04 березня 2013 року.

Податкове зобов'язання з ПДВ за січень 2013 року сплачене позивачем згідно платіжного доручення від 27 лютого 2013 року №81 на суму 4405 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» з податку на додану вартість, у лютому 2013 року позивачем були подані уточнюючі розрахунки:

- № від 28 лютого 2013 року, яким збільшено суму податкового зобов'язання з ПДВ на 687,00 грн. та нараховано штрафну санкцію у розмірі 21,00 грн.;

- № від 28 лютого 2013 року, яким збільшено суму податкового зобов'язання з ПДВ на 587,00 грн. та нараховано штрафну санкцію у розмірі 18,00 грн.;

- № від 28 лютого 2013 року, яким збільшено суму податкового зобов'язання з ПДВ на 427,00 грн. та нараховано штрафну санкцію у розмірі 13,00 грн.

Уточнюючими розрахунками сума грошового зобов'язання позивача з ПДВ збільшилась на 1753 грн. Платіжним дорученням №641 від 28 лютого 2013 року позивачем було сплачено суму ПДВ у розмірі 1753 грн., що виникла на підставі вказаних уточнюючих розрахунків.

На суму самостійно збільшеного позивачем податкового зобов'язання з ПДВ внаслідок поданих уточнюючих розрахунків податковим органом було нараховано пеню у загальній сумі 222 грн. 27 коп., у тому числі 95 грн. 52 коп. згідно з уточнюючим розрахунком № від 28 лютого 2013 року; 77 грн. 28 коп. згідно уточнюючим розрахунком № від 28 лютого 2013 року; 49 грн. 47 коп. згідно уточнюючим розрахунком№ від 28 лютого 2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що пеню позивач при формуванні платіжних доручень не врахував та самостійно не сплатив, що у подальшому потягло за собою виникнення недоїмки.

Відповідно до інтегрованої картки позивача пеня у розмірі 222 грн. 27 коп. у порядку статті 87.9 статті 87 Податкового кодексу України була погашена за рахунок коштів, що раніше були сплачені позивачем на погашення податкового зобов'язання згідно декларації з ПДВ за січень 2013 року (від 27 лютого 2013 року №81 на суму 4405,00 грн.), у зв'язку з чим після збільшення в інтегрованій картці позивача податкового зобов'язання з ПДВ згідно з податковою декларацією за січень 2013 року у розмірі 4405 грн. у позивача виникла недоїмка у розмірі 222 грн. 27 коп.

Визначаючи власні податкові зобов'язання з ПДВ за лютий 2013 року, березень 2013 року та сплачуючи суми таких зобов'язань відповідними платіжним дорученнями, позивачем не прийнято до уваги того, що податковим органом, за рахунок частини сум коштів, визначених у цих платіжних дорученнях, здійснювалось погашення сум недоїмки по попереднім звітним періодам, починаючи з податкової декларації за січень 2013 року № від 21 лютого 2013 року.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість згідно податкових декларацій за січень, лютий та березень 2013 року та нараховано штрафних санкцій у розмірі 38,53 грн.

Крім того, 17 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» подало до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за червень 2014, яку зареєстровано за №, де позивач самостійно визначив суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 4658 грн.. Граничним строком сплати податкового зобов'язання згідно вказаної декларації є 31 липня 2014 року.

Податкове зобов'язання з ПДВ за червень 2014 року сплачене позивачем згідно платіжного доручення від 24 липня 2014 року №151.

Позивачем до податкового органу було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 28 липня 2014 року: звітний податковий період - липень 2014 року, звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - травень 2013 року (далі також уточнюючий розрахунок від 28 липня 2014 року); позивачем відкориговано значення рядків 20.1 та 20.2 податкової декларації з ПДВ за травень 2013 року, а саме, було зменшено значення рядка 20.1 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість» у розмірі 372475 грн. та на цю ж суму збільшено значення рядка 20.2 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (+372475,00 грн.)».

У результаті таких уточнень в інтегрованій картці позивача утворилась недоїмка у розмірі 372475 грн., оскільки раніше зазначена сума була погашена за рахунок від'ємного значення з ПДВ, яке позивач уточнюючим розрахунком спрямував до складу податкового кредиту.

28 липня 2014 року недоїмку у розмірі 372475 грн., що утворилась внаслідок проведених позивачем уточнень частково погашено за рахунок платіжного доручення від 24 липня 2014 року №151 на суму 4658,00 грн., яке призначалось для сплати податкових зобов'язань згідно податкової декларації з ПДВ за червень 2014 року та за рахунок наявної станом 01 січня 2014 року переплати у розмірі 2 грн. 45 коп.

Так, сума недоїмки, яка обліковувалась в інтегрованій картці позивача станом на 28 липня 2014 року становила 367814 грн. 55 коп.

29 липня 2014 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок №: звітний податковий період - липень 2014 року, звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - травень 2013 року.

В уточнюючому розрахунку позивачем повторно відкориговано значення рядків 20.1 та 20.2 податкової декларації з ПДВ за травень 2013 року, а саме, було збільшено значення рядка 20.1 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість» у розмірі 372475,00 грн. та на цю ж суму зменшено значення рядка 20.2 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (-372475,00 грн.)».

29 липня 2014 року в інтегрованій картці позивача з ПДВ недоїмка у розмірі 367814 грн. 55 коп., що утворилась внаслідок подачі позивачем уточнюючого розрахунку від 28 липня 2014 року №, погашена з огляду на подачу позивачем уточнюючого розрахунку від 29 липня 2014 року №, яким від'ємне значення з ПДВ у розмірі 372475 грн. спрямоване у рахунок погашення податкового боргу.

Одночасно з погашенням недоїмки у розмірі 367814 грн. 55 коп. податковим органом було нараховано штраф у розмірі 36781 грн. 46 коп. за затримку на 1 день погашення узгодженого податкового боргу.

Так, позивач уточнюючим розрахунком № від 28 липня 2014 року виключив суму від'ємного значення з ПДВ у розмірі 372475 грн. (ряд. 20.1), яка ще у травні 2013 року була зарахована в рахунок погашення податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення № від 10 червня 2013 року.

А тому в інтегрованій картці позивача почала обліковуватись недоїмка на цю ж суму.

Зазначена недоїмка була погашена 29 липня 2014 року внаслідок повернення показників декларації з ПДВ за травень 2013 року у попередній стан.

Згідно з пп. 16.1.3-16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у випадку дотримання вимог вимог ст.. 46 Податкового кодексу України, інформація, зазначена у податковій звітності вважається достовірною.

Сторонами не заперечується, що податкова декларація за червень 2014 та уточнюючі розрахунки від 28 липня 2014 року та 29 липня 2014 року складені з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Враховуючи викладене та вимоги п. 87.9 ст. 87, п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно встановив порушення позивачем строків сплати узгодженого податкового зобов'язання та нарахував штрафні санкції за таке порушення у розмірі 36781 грн. 46 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України акт про результати камеральної перевірки вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що Акт про результати камеральної перевірки від 12 серпня 2015 року №611/10-05/30858281 направлено позивачу 03 жовтня 2015 року.

Проте окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не можуть сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Зазначені рекомендації викладені у листі Вищого адміністративного суду України №375/11/14-14 від 28 березня 2014 року.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 12 серпня 2015 року № у частині нарахованих штрафних санкцій у розмірі 12829 грн. 93 коп.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінтез-Груп» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення набирає та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 09.11.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна, Я.Б. Глущенко

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Глущенко Я.Б.