Справа № 2а-2068/11/2170
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Київ К/800/59167/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Маринчак Н.Є., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області) (ОДПІ)

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2011

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013

у справі № 2-а-2068/11/2170 Херсонського окружного адміністративного суду

за позовом Комунального підприємства «Агрофірма радгосп «Білозерський»

до Державної податкової інспекції у Білозерському районі Херсонської області (ДПІ)

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013, позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Білозерському районі Херсонської області від 25.03.2011 № .

У касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішеннями, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті від 25.03.2011 № 75/23-00/413506. Згідно цих висновків позивач порушив норми пунктів 1.3 та 1.7 ст.1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР): завищено податковий кредит у податковому обліку за жовтень 2010 року на загальну суму 250732,90 грн. за нікчемним правочином із поставки від ТОВ «Сканія плюс» сільськогосподарських послуг, у результаті чого занижено податкові зобов'язання із ПДВ на 250732,90 грн. у податковому обліку за жовтень 2010 року. Висновок про нікчемність правочину з поставки позивачу від ТОВ «Сканія плюс» сільськогосподарських послуг обґрунтовано відсутністю у цього постачальника матеріально-адміністративних можливостей для здійснення поставки; фіктивність контрагентів ТОВ «Сканія плюс», з посиланням на операції з якими він задекларував показники податкового обліку.

За наслідками перевірки ДПІ відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2011 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 250732,90 грн. за основним платежем та 62683,23 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Сканія плюс» сільськогосподарських послуг (чезелювання міжрядь на виноградниках плодоносних та молодих, оранка міжрядь на виноградниках плодоносних та молодих, обприскування виноградників плодоносних та молодих, боронування міжрядь в насіннякових садах плодоносних та молодих, обприскування насіннякових садів плодоносних та молодих від хвороб та шкідників) сторони підписали акт виконаних послуг, від імені цього постачальника виписано на адресу позивача податкову накладну, на підставі якої він сформував податковий кредит у податковій декларації за жовтень 2010 року.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача за жовтень 2010 року суми податкового кредиту за податковою накладною, виписаною від імені ТОВ «Сканія плюс» за наслідками поставки сільськогосподарських послуг, ДПІ посилається на відсутність у нього матеріально-адміністративних можливостей для здійснення поставки; фіктивність контрагентів ТОВ «Сканія плюс», з посиланням на операції з якими це товариство задекларувало показники податкового обліку (ТОВ «Е-Восток Україна», ТОВ «Елфра Дисплей»).

Разом із тим, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі оцінки доданих до матеріалів справи доказів, а саме: копій податкової накладної, акту виконаних послуг, платіжних доручень, показання свідків - працівників позивача Комунального підприємства «Агрофірма радгосп «Білозерський» бригадира ОСОБА_3 та начальника цеху садівництва ОСОБА_4, які підтвердили виконання робіт по догляду за садами ТОВ «Сканія плюс» із залученням техніки, - за відсутності з боку контролюючого органу доказів, які б беззаперечно спростовували реальний характер поставки позивачу від цього постачальника вищевказаних послуг, зробили правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача з ПДВ сум податкового кредиту. Оцінка доказів судами попередніх інстанцій зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Вищенаведені норми Закону № 168/97-ВР не ставлять у залежність право платника податку на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни, зокрема і фактичної сплати сум податків до бюджету, постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) у судовому процесі контролюючим органом не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені.

Доводи ОДПІ, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписН.Є. Маринчак
підписВ.П. Юрченко