Справа № 466/3059/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року № 876/7922/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №466/3059/16-а за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у м.Львові лейтенанта поліції ОСОБА_3, за участю третьої особи УПП у м.Львові про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

29.03.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у м.Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №856028 винесену 28.02.2016р., а справу закрити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 02.09.2016р. позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 02.09.2016р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем надано суду першої інстанції письмові пояснення щодо позовних вимог та заперечень, поданих Управлінням патрульної поліції у м.Львові, а 17 та 24 червня 2016 року позивач приймав участь у розгляді справи в ході яких були досліджені докази, отримані пояснення осіб, які брали участь у справі та свідків. Таким чином, суд закінчив зясування обставин у справі та перевірку їх доказами. В подальшому, на підставі п.4 ст.122 КАС України, позивач заявив усне клопотання про розгляд справи без його участі у звязку з закінченням відпустки та роботи у іншій місцевості. Про дату та час розгляду справи судом першої інстанції позивача повісткою повідомлено не було. Ухвала суду від 18.08.2016р. про відкладення розгляду справи до 02.09.2016р. позивачу також не направлялась, а до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вказана ухвала внесена лише 12.09.2016р. Крім того, у списках справ призначених суддею до розгляду на 02.09.2016р. оприлюднених на офіційному веб-порталі «Судова влада України» вказана справа не значиться. Таким чином, позивач не був повідомлених належним чином про дату, час і місце судового розгляду, а тому вважає, що суд без достатніх підстав постановив оскаржувану ухвалу.

В судовому засіданні представник третьої особи щодо апеляційної скарги заперечив, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив того, що позивач повторно не зявився в судове засідання без поважних причин, хоча про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Частиною 3 ст.128 КАС України у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічно, п.4 ч.1 ст.155 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності

На підставі аналізу вказаних норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підставою для ухвалення процесуального рішення про залишення позовної заяви без розгляду є повторне неприбуття позивача у судове засідання без поважних причин, за умови належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому неприбуття в судове засідання позивача належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге не прибули на розгляд справи, і в суду є достовірні дані (докази) про те, що обидва рази позивача належним чином повідомлено, а також сторонами не було заявлено підставне клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд такої без їх участі.

В силу роз'яснень Вищого адміністративного суду України щодо розуміння «повторне нез'явлення», використовуючи лінгвістичне (мовознавче) тлумачення нормативно-правових актів, який охоплює собою семантичне, фразеологічне і етимологічне тлумачення (використовується для з'ясування значення слів з урахуванням їх походження) зазначив, що «повторне нез'явлення» можна вважати лише неявку позивача на два чи більше судових засідання підряд: вчинення однієї і тієї ж дії підряд два або більше разів.

При цьому колегія суддів зауважує, що поінформованість осіб, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду, є однією із суттєвих гарантій реалізації ними права на особисту участь у процесі. Для висновку суду про належне повідомлення сторін про розгляд справи на час такого розгляду у матеріалах останньої мають бути відомості, які б це підтверджували, в іншому випадку розгляд справи відкладається.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08.12.2009р (справ №21-1696во9).

Відповідно до положень ст.33 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.

Повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі, з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до статті 34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.

Таким чином, повістка про виклик є письмовою формою судового виклику, а наведені норми законодавства зобов'язують суд при підготовці адміністративної справи до судового розгляду вжити необхідних заходів для виклику на судовий розгляд осіб, які беруть участь у справі.

При вирішенні питання про те, чи була особа, яка бере участь у справі, належно повідомлена про судовий розгляд, суд повинен ретельно перевірити відомості про судові виклики та повідомлення осіб, зокрема, чи є розписки про одержання повісток.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 30.03.2016р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 05.05.2016р. (а.с.10)

Як вбачається з журналу судового засідання від 05.05.2016р. в судовому засіданні за участі представника позивача ОСОБА_4 головуючим суддею оголошено позовну заяву, зясовано відношення до такої представника позивача та третьої особи та оголошено перерву до 26.05.2016р. для виклику в судове засідання інспектора поліції ОСОБА_3В.(а.с.27)

26.05.2016р. в судовому засіданні за участю позивача оголошено позовну заяву, зясовано відношення сторін до позовної заяви, заслухано пояснення сторін та осіб, які беруть участь у справі, оголошено перерву до 17.06.2016р. для виклику свідків. Про дату та час наступного судового засідання повідомлено сторін під розписку (а.с.37-39).

Відповідно до довідки від 17.06.2016р. у звязку з зайнятістю судді в колегії по кримінальній справі, судове засідання перенесено на 24.06.2016р., 16:00 год, про що позивач повідомлений під розписку (а.с.41)

24.06.2016р. в судовому засіданні за участю позивача допитано свідків та оголошено перерву до 12.07.2016р. о 17 год.

12.07.2016р., 27.07.2016р. та 18.08.2016р. позивач в судові засідання не зявився у звязку з чим судові засідання відкладались для повторного виклику сторін, востаннє на 02.09.2016р. о 09:00год..

В матеріалах справи повідомлення про вручення повісток про виклик в судові засідання на 27.07.2016р., на 18.08.2016р. та на 02.09.2016р. відсутні, не підтверджено вручення таких повісток й безпосередньо у суді.

На підставі аналізу норм законодавства та матеріалів справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки неналежному повідомленню позивача про судові засідання, повістки про виклик в судове засідання на 27.07.2016р., на 18.08.2016р. та на 02.09.2016р. позивачу не надсилались, такий не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторної неявки представника позивача без поважних причин.

Слід зауважити, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Щодо поданого представником третьої особи у судовому засіданні клопотання про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без руху у звязку з несплатою судового збору, то суд апеляційної інстанції зауважує, що питання залишення апеляційного скарги без руху вирішується суддею-доповідачем на стадії прийняття апеляційної скарги судом апеляційної інстанції і у разі відповідності апеляційної скарги вимогам ст.187 КАС України постановляється ухвала про відкриття апеляційного провадження, яка у даному випадку постановлена 25.10.2016р.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Питання справляння судового збору, крім Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI (далі Закон №3674-VI), регулюється іншим законодавством. Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Разом із цим такий припис ч.4 ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст.5 Закону №3674-VI, якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини четвертої статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону №3674-VI.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 204 КАС України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 160, 165, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №466/3059/16-а скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 10.11.2016р.