Справа № 810/2099/16
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2099/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А
08 листопада 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Твердохліб В.А.,
суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,
за участю секретаря Гуцул О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов"язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі Відповідач) про визнання протиправною відмову Відповідача №К-7748/0-5584/6-16 від 20.04.2016 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; зобов`язання Відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і подальшої безоплатної передачі у власність цієї ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства ОСГ, в розмірі 2,0 га, відповідно до клопотання, поданого 22 березня 2016 року.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені адміністративного позовні.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Куп`янським МРВ МВС України у Харківській області 15 серпня 1995 року.
Позивач у період з 06.05.2015 по 17.05.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 05.09.2015 №1273 (а.с. 21).
Також, відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого 18.12.2015, Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.11).
05.03.2016 Позивач звернувся із запитом до Відповідача для отримання публічної інформації від фізичної особи електронною поштою щодо надання інформації про земельні ділянки з призначенням для ведення особистого селянського господарства, які перебувають у державній або комунальній власності у межах Русанівської або Гоголівської сільських рад Броварського району Київської області, у розмірі 2,0 га, та можуть бути надані учаснику антитерористичної операції.
Відповідач листом від 15.03.2016 №ПІ-83/0-3570/6-16 повідомив Позивача, що відповідно до державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма №6-зем) станом на 01.01.2016 у межах Русанівської сільської ради Броварського району обліковується 335,286 га земель запасу, у межах Гоголівської сільської ради Броварського району обліковується 70,2636 га земель запасу.
Також, Відповідачем зазначено, що з метою гарантування соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також їх конституційних прав на безоплатне отримання земельних ділянок із земель запасу державної власності територіальними органами Держземагентства/Держгеокадастру у Київської області станом на 15.03.2016 сформовано 27 земельних масивів, загальною площею 449,9 га. Це земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів (а.с. 8-9).
04.03.2016 Позивач звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, в межах Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, яке зареєстроване Відповідачем 22.03.2016 за №К-7748/0/5-16 (а.с.56).
Відповідач відмовив Позивачу у виділенні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, яка розташована в адміністративних межах Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, що підтверджується листом від 20.04.2016 №К-7748/0-5584/6-16.
Вказані обставини стали підставою звернення Позивача до суду з адміністративним позовом.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно п.14 ч.1 ст.12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Вказані положення свідчать про наявність в учасників бойових дій права на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.
Також слід звернути увагу, що у відповідності до окремого доручення голови Держземагентства України від 01 липня 2014 року №349/3-14-0.1 про забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції, які ще не скористалися правом безкоштовної приватизації землі, зазначені особи мають першочергову можливість отримати у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва та для ведення особистого селянського господарства.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» зобов`язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити протягом місяця на території відповідної області та м.Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції та забезпечити розгляд у першочерговому порядку звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок; розміщення на власних офіційних веб-сайтах інформації про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції; надання в десятиденний строк після подання учасниками антитерористичної операції або членами сімей загиблих учасників антитерористичної операції заяв про надання їм земельних ділянок відповідної інформації Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.
Як вбачається з матеріалів справи, у листі №К-7748/0-5584/6-16 від 20.04.2016 Відповідачем зазначено, що територіальними органами Держгеокадастру у Київській області сформовано 26 земельних масивів, загальною площею 467,0 га, які передбачені для надання у власність особам, які беруть участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України. Це земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів з цільовим призначенням для ведення садівництва.
Згідно ч.1 ст.22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
За приписами пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Аналізуючи вищевказані положення норм закону, слід зазначити, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства належать до земель сільськогосподарського призначення, а можливість передання такої земельної ділянки у власність громадян передбачена приписами ст.22 Земельного кодексу України.
Крім того, у Відповідача відсутні підстави стверджувати, що оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено першочергові права учасників бойових дій на виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, то це є перешкодою для отримання Позивачем земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, так як законодавством не передбачено особливостей процедури виділення у власність громадян земель для ведення особистого селянського господарства у цих випадках.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні по справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 Європейський Суд зазначив, що поняття «майно» у статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в цілях даного положення.
Зміст конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання та можливість користуватися своєю власністю. Також, у цьому рішенні Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому.
Згідно ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Отже, згідно вказаних положень Закону особі, зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, надається право визначати бажане місце розташування земельної ділянки на відповідних графічних матеріалах, а у клопотанні зазначити цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Відповідно п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Як свідчать матеріали справи Позивач є громадянином України, який 22.03.2016 року подав Відповідачу клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і подальшої безоплатної передачі її у власність із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства в межах Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, орієнтовною площею 2,0 гектара, тобто у межах граничних норм, визначених ст.121 Земельного кодексу України (а.с.56).
Також, разом із вказаним клопотанням Позивач додав визначений законом пакет документів: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копію паспорта; копію картки фізичної особи платника податків; копію довідки про участь в антитерористичній операції. Слід зазначити, що графічний матеріал, доданий Позивачем, є витягом з публічної кадастрової інформації у збільшеному та зменшеному масштабах, який дозволяє визначити бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.10).
Згідно ст.122 Земельного кодексу України вирішення питань про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на землях сільської, селищної, міської ради, але поза межами населеного пункту, у власність або у користування громадян, належить до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 визначено, що державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.
Відповідно п.7 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №24 визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане (а.с. 43-50).
З положень статтей 118, 122 Земельного кодексу України та статті 50 Закону України «Про землеустрій» вбачається, що рішення про надання дозволу на розробку проекту приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.
У даному випадку суб`єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності про відведення земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, на яке покладено обов`язок у місячний строк розглянути заяву Позивача, додані до неї матеріали та прийняти відповідне рішення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова Відповідача у наданні Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки є протиправною, оскільки всі необхідні документи для отримання такого дозволу Позивачем були надані та надавали можливість у повній мірі встановити всі необхідні обставини для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
В апеляційній скарзі Відповідач вказує на те, що надання дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки є виключною компетенцією та дискреційними повноваженнями Головного управління Держгеокадастру у Київській області.
Так, згідно п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 суд може ухвалити постанову про зобов`язання Відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
Відповідно Рекомендації № R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно п.2 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Натомість, дискреційне повноваження це повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Коли суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку Відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення).
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи підстави задоволення позовних вимог посилався також на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №826/4418/14.
Колегія суддів погоджується з таким обґрунтуванням та вважає за необхідне з цього приводу зазначити таке.
У вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Слід звернути увагу на те, що Позивач неодноразово звертався до Відповідача з питанням щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та отримував відмови у його наданні; а підставою для такої відмови слугувало те, що доданий графічний матеріал із зазначенням бажаної для відведення земельної ділянки має значні розбіжності у частині визначення орієнтовної площі та рекомендовано Позивачу при повторному зверненні конкретизувати місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки. Зазначене не належать до передбачених законом підстав відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи Позивача не надав, жодних інших обставин, які унеможливлюють надання Позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, Відповідачем не наведено, а також не доведено правомірності рішення, оформленого листом №К-7748/0-5584/6-16 від 20.04.2016 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га, а тому слід зобов`язати Відповідача прийняти владне управлінське рішення, від прийняття якого він неправомірно ухиляється, що є правильним способом захисту порушеного права.
Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 11 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.