Справа № 320/5699/15-а(2-а/320/5/16)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2016 рокусправа № 320/5699/15-а(2-а/320/5/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

За участю представників:

Позивача - не з'явився

Відповідача - не з'явився

Третьої особи - ОСОБА_1 ( договір від 11.12.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2016 р.

у справі № 320/5699/15-а(2-а/320/5/16)

за позовом ОСОБА_2

до Мелітопольської міської ради Запорізької області

третя особа: ОСОБА_3

про визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просить визнати недійсним п. 15 рішення 63 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 29.01.2015 року за № 1/14 про відмову ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,02119 га, для ведення садівництва; визнати недійсним рішенням 63 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 29.01.2015 року № "Л в частині надання ОСОБА_3 на виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1000 га для ведення садівництва; зобов'язати Мелітопольську міську раду Запорізької області розглянути на найближчому пленарному засіданні чергової сесії заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,02119 га, для ведення садівництва та прийняти відповідне рішення.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року та винести нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В наданих доповненнях до апеляційної скарги, позивач підтримує викладені обставини в апеляційній скарзі та просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Відповідач та представник третьої особи по справі, заперечуючи проти апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

В судове засідання представник позивача, а також позивач не з'явилися.

В судовому засіданні представник третьої особи проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглядаючи справу, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.01.2014 року належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Після отримання кадастрового номеру було укладено нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, в якому було зазначено площу земельної ділянки у розмірі 0,0702 га.

При одержані позивачем в БТІ технічного паспорту на житловий будинок останньому стало відомо, що за придбаним ним будинком Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09.09.2004 року за № 1/2 затверджено площу 0,0914 га.

Відповідно до вказаного рішення Мелітопольської міської ради були затвердженні межі та площі прибудинкових земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), садівництва та ведення особистого селянського господарства зокрема земельна ділянка по АДРЕСА_1 в м. Мелітополі, яка згідно кадастрової зйомки має площу 913,90 кв.м. (0,0914 га).

У 2014 році Приватним підприємством «Гео» виконано план меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Площа земельної ділянки складає 914 кв.м.

24 червня 2014 року з метою врегулювання даного питання позивач звернувся до Мелітопольської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з подальшою передачею її у власність.

Листом від 10.02.2015 року управління комунальною власністю Мелітопольської міської ради Запорізької області від 10.02.2015 року за № 468/20, позивачу було відмовлено в задоволені заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,02119 га.

Рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме на заявлену площу 0,02119 га було прийнято на підставі інформації, наданої Управлінням Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області стосовно зареєстрованого розміру земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1, яка в сукупності складає 0,0702 га, що зареєстровано у Державному земельному кадастрі, та на даний час ця реєстрація є чинною.

Також, міською радою враховувалися дані із правовстановлюючого документу на житловий будинок АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу житлового будинку), в якому зазначається кадастровий номер земельної ділянки та її розмір 0,0702 га.

Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо затвердженої площі земельної ділянки за будинком саме розміром 913,90 кв.м. беручи за основу рішення Мелітопольської міської ради від 09.09.2004 № 1/2. Однак, зобов'язання по виконанню приписів за вказаним рішенням не були виконані в повному обсязі, а саме: не були виконані п.п. 2.2. п. 2 рішення, тобто не було переоформлено в установленому порядку право власності або користування на присадибну ділянку саме розміром 913.90 кв.м., який затверджувався цим рішенням.

На підставі п. 3 вказаного рішення, у випадку невиконання власником домоволодіння вимог п. 2 рішення, воно втрачає чинність.

Поряд із цим рішенням 63 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 29.01.2015 року було надано дозвіл ОСОБА_3, яка є третьою стороною по справі, протягом року розробити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_2 орієнтованою площею 0,1000 га для ведення садівництва на підставі заяви від 27.05.2014 року № 381/20.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог та правомірності прийнятого рішення, колегія виходить з наступного.

Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані ЗК.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 120 ЗК (у редакції, чинній на час виникнення відносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення відносин) встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача споруди переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Отже, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда.

Частинами першою, другою статті 125 ЗК (у редакції, чинній на час виникнення відносин) встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до положень ст.126 ЗК (у редакції, чинній на час виникнення відносин) щодо оформлення речових прав на земельну ділянку зазначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , а саме ст.4 зазначає, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, квартиру може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, крім випадків, якщо власником земельної ділянки та житлового будинку, будівлі, споруди, квартири, розташованих на ній, є та сама особа.

Порівняльно-правовий аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що законодавець розмежовує поняття «надання» та «придбання» земельної ділянки в користування або у власність.

Під наданням земельної ділянки в користування або у власність законодавець розуміє як прийняття органом відповідного рішення про надання землі у власність або в користування, так і подальше оформлення документа, який згідно зі статтею 126 ЗК посвідчує право на землю.

Придбання земельної ділянки у власність - це виникнення права на земельну ділянку, яка раніше надавалася і на яку є правовстановлюючі документи, визначені статтею 126 ЗК, на підставі цивільно-правовової угоди.

Таким чином, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, при цьому документом, який посвідчує право на землю є відповідні документи, які видавалися при її наданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, звертає увагу на відмінності правового регулювання отримання земельної ділянки в користування або у власність на підставі її надання чи придбання, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене правомірне рішення.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача дати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки, то колегія зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Зазначена стаття ЗК України надає відповідачу дискреційне (самостійне) право на вирішення кола питань в межах закону. Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.

За вказаних обставин, суд не вправі втручатися у такі повноваження і зобов'язувати відповідача дати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

За таких обставин, суд попередньої інстанції обґрунтовано відмовив в цій частині позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують та не дають підстав вважати оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, отже постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року у справі № 320/5699/15-а(2-а/320/5/16) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 09.11.2016 року

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва