Справа № 806/932/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"02" листопада 2016 р. Справа № 806/932/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача Сечіна Р.С., представника відповідача Колесник А.С., представників третіх осіб Кушнір А.В., Пирогівського В.В., Уряшева А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської обласної ради на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "19" вересня 2016 р. у справі за позовом Житомирської обласної ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, треті особи - Комунальна установа "Обласна база спеціального медичного постачання" Житомирської обласної ради , Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзмедтех" про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Житомирська обласна рада звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби, у якому просила визнати протиправною і скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12 січня 2016 року ВП №48576779, а також припинити чинність арешту майна та зоборони його відчуження, накладеного на підставі цієї постанови.

На обґрунтування позову Житомирська обласна рада зазначила, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, представником позивача при розгляді листа Комунальної установи "Обласна база спеціального медичного постачання" Житомирської обласної ради від 12.05.2016 р. отримано відомості про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12.01.2016 року ВП№48576779. Позивач уважає оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства та такою, що порушує інтереси територіальних громад області.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року клопотання представника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задоволено.

Позовну заяву Житомирської обласної ради до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, треті особи - комунальна установа "Обласна база спеціального медичного постачання" Житомирської обласної ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзмедтех" залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Житомирська обласна рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі Житомирська обласна рада посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали Житомирського окружного адміністративного суду.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому адоволенню з таких підстав.

Розглянувши справу суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не відноситься ні до учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, але законом не встановлено інший порядок судового оскарження позивачем рішень державних виконавців, ухвалених при виконанні судових рішень, тому в розумінні вимог ст.6 КАС України позивач має право на таке звернення, так як він уважає, що рішенням відповідача порушені його права та інтереси і такий спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 181 КАС України позовна заява з приводу рішень, дій або бездіяльності виконавчої служби може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про арешт майна боржника комунальної установи "Обласна база спеціального медичного постачання" Житомирської обласної ради та оголошення заборони на його відчуження ВП №48576779 від 12.01.2016 р.

Суд першої інстанції встановив, що позивачу було відомо про існування оскаржуваної постанови щонайменше у квітні 2016 р.

Із вказаним позовом Житомирська обласна рада звернулась лише 01 червня 2016 року, про що свідчить відмітка канцелярії Житомирського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ні в позовній заяві, ні в ході судового розгляду представник позивача не зазначив про наявність жодних причин, які перешкоджали йому звернутися до суду із зазначеним позовом в установлені законом строки.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позов Житомирської обласної ради подано з пропуском десятиденного строку звернення до суду, крім того позивачем не наведено жодних поважних причин такого пропуску, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів уважає такий висновок суду першої інстанції передчасним та зазначає таке.

Обгрунтовуючи позовні вимоги Житомирська обласна рада вказала, що в інтересах територіальних громад здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області до яких належить Комунальна установа "Обласна база спеціального медичного постачання" Житомирської обласної ради.

Все майно Комунальної установи "Обласна база спеціального медичного постачання" належить територіальним громадам сіл, селищ, міст області на праві власності, але перебуває в облбазі спецмедпостачання на праві оперативного управління., а тому арешт, накладений оскаржуваною постановою розповсюджує свою дію на майно територіальних громад сіл, селищ, міст області, а отже порушує право власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі Житомирської обласної ради.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права.

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Правова позиція по даному питанню висловлена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконконавчої служби" від 13.12.2010 року №3 де в пункті 17 зазначено, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Згідно з частиною 1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином для того, щоб визначити підсудність спору необхідно брати до уваги не тільки суб'єктний склад, але і встановлювати характер правовідносин із яких він виник. Для адміністративного судочинства визначальним є наявність публічно-правового спору, при цьому юридична рівність сторін правовідношення відсутня, а навпаки один із суб'єктів має владні повноваження по відношенню до іншого.

Згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарські суди вирішують зокрема спори, пов'язані з захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права.

Згідно з частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції помилково прийняв до свого провадження справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративного суду, ухвалене в цій справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження в ній, оскільки спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної ради задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "19" вересня 2016 р. скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "07" листопада 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Житомирська обласна рада майдан ім. С.П. Корольова, 1,м. Житомир,10014

3- відповідачу/відповідачам: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області м-н Соборний,1,м.Житомир,10014

4-третій особі: Комунальна установа "Обласна база спеціального медичного постачання" Житомирської обласної ради - вул.Комерційна,2,м.Житомир,10014,

Товариство з обмеженою відповідальністю "Союзмедтех" - просп.Московський,21,м.Київ,04655,