Справа № 127/17393/16-а
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/618/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в м. Вінниці та отримує пенсію за віком, а також має статус «Учасника бойових дій», «Ветерана війни» та інваліда 2-ї групи.

Власник ДАК «Укрресурси» затримував видачу трудової книжки, в зв'язку з чим позивач перебував у вимушеному прогулі, в результаті чого було порушено його право на перерахунок пенсії, що змусило звернутися до суду за захистом своїх прав. Так, рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області, зокрема від 11.05.2016 року було стягнуто середній заробіток в розмірі 9 000 грн., на основній посаді за період з 09.05.2012 року по 01.12.2015 року в сумі 385 200 грн.

Позивач зазначає, що він 17 червня 2016 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про перерахунок пенсії, однак йому було відмовлено. В зв'язку з цим, він почав нервувати та потратив у лікарню. Дії відповідача щодо відмови в перерахунку йому пенсії, вважає неправомірними, оскільки касаційна інстанція при розгляді його справ зазначила про те, що право на перерахунок пенсії він набув не на підставі пенсійного закону, а на підставі рішення суду, що набрало законної сили. З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить: визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в ненаданні йому відповіді по суті його заяви та не проведення перерахунку пенсії - неправомірною; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці негайно провести перерахунок і виплату йому пенсії починаючи з 01.01.2013 року з врахуванням заробітної плати за один місяць в сумі 9 000 грн. за період з 09.05.12 року по 01.12.2015 року на суму 385 200 грн., згідно рішення Вінницького міського суду від 11.05.2016 року, що набуло законної сили та Ленінським райсудом від 16.11.2010 року; стягнути з відповідача понесені ним матеріальні витрати по вирішенню спору в досудовому порядку та юридичну допомогу на суму 1355 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., а всього на суму 51 355 грн.; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці надати в місячний строк звіт про виконання постанови суду, а також постанову суду допустити до негайного виконання.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці - Павич О.С. позов не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці та до 01.05.2010 року отримував пенсію по інвалідності, а пенсія по віку призначена з 01.05.2010 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Акціонерна компанія «Укрресурси» не визнає будь-яких трудових відносин з позивачем, тому не сплачує страхові внески, в зв'язку з чим законних впідстав для зарахування страхового стажу в управління не має. Позивач просить зобов'язати управління провести перерахунок пенсії із стягнутої заробітної плати, проте наявних довідок про фактично сплачений заробіток підприємством не надає, підстав розрахунку середньомісячної зарплати та за якою посадою не заначено, дані персоніфікованого обліку про коректування в зв'язку з виконанням листів ДВС Печерського району відсутні. Також представник відповідача заперечила щодо задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди тому, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв'язку між моральними стражданнями та діями або бездіяльністю управління. Щодо витрат на правову допомогу, то вони не підтвердженні документально. Просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного позову.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача Павич О.С., дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 3) та отримував пенсію по інвалідності 2 грн. загального захворювання (а.с. 3).

Матеріалами справи встановлено, що позивач 17 червня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії почи наючи з 01.01.2013 року з врахуванням трудового стажу та стягнення зарплати за період з 09.05.2012 року по 01.12.2015рік, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року (а.с. 4).

Разом з тим, суд вбачає, що листом від 15.07.2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці відмовило ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії, оскільки після перерахунку згідно рішення суду розмір пенсії з 01.12.2015 р. становить 4103,30 грн., з 01.05.2016р. після проведення індивідуально-масового перерахунку - 4129,62 грн. Доплату пенсії за період з 01.12.2015р. по 31.07.2016р. в сумі 94,67 грн. позивач отримав в липні 2016 року та 44,34 грн. - в серпні 2016 року. Також зазначено, що у разі донарахування стажу на підставі рішення суду позивач вважатиметься в цей період працюючою особою та пенсійну справу було доопрацьовано і проведено розрахунок пенсії як працюючому пенсіонеру, переплата пенсії за період з 01.10.2011 року по 31.07.2016 року становить 3300,38 грн. (а.с. 5).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2010 року по справі № 2-6487/10, зобов'язано державну акціонерну компанію «Укрресурси» змінити дату звільнення ОСОБА_1 з «17.04.2007 року» на «16.11.2009 року», здійснивши відповідний запис в трудовій книжці останнього. Також стягнуто з державної акціонерної компанії «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за період з 17.04.2007р. по 16.11.2009 року в сумі 186 000 грн., середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку за період з 17.11.2009р. по 16.11.2010р. в сумі 72 000 грн., компенсацію за невикористані дні відпусток з 18.04.2007р. по 17.11.2009р. на суму 15 500 грн., а всього на суму 273 500 грн. (а.с. 9-10).

Відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року по справі № 127/4693/13-а, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.09.2012 року з врахуванням заробітної плати за період з 18.05.2011 року по 08.05.2012 рік на суму 114 000 грн. та трудового стажу за цей же період, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2013р., що набрало законної сили (а.с. 17-18).

З матеріалів справи вбачається, що відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження з виконання дубліката виконавчого листа № 2-200/2004, виданого 05.08.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про зобов'язання ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 року про звільнення ОСОБА_1, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року та проведення з ним повного розрахунку (а.с. 6).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року по справі № 127/7801/16-ц, з Акціонерної Компанії «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 стягнуто середньомісячний заробіток на основній посаді заступника директора в сумі 9 000 грн. за затримку у видачу трудової книжки за період з 09.05.12р. по 01.12.15р. в сумі 385 200 грн., компенсацію за дні невикористаних щомісячних відпусток, при щомісячній доплаті 4 500 грн., за період з 01.03.02р. по 26.12.15р. в сумі 49 627 грн., відшкодування за затримку повного розрахунку за період з 01.01.16р. по 10.05.16р. в сумі 58 500 грн. та вихідну допомогу за один місяць в сумі 13500 грн., а всього на загальну суму 506 827 грн. (а.с. 7-8).

Також постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 року по справі № 127/3844/16-а, апляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково та постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року змінено з врахуванням мотивів, викладених у мотивувальній частині рішення, а саме доповнено резолютивну частину: включити до трудового стажу період роботи позивача в ДАК «Укрресурси» з 01.12.2015 року по 26.12.2015 року, з врахуванням того що за вказаний період на користь позивача стягнуто за рішенням суду середній заробіток в розмірі 11 322 грн. В задоволенні апеляційної скарги в іншій частині - відмовлено (а.с. 19-22).

За вищевказаним судовим рішенням Вінницьким апеляційним адміністративним судом 02.06.2016 року видано виконачий лист № 127/3844/16-а (а.с. 23).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці та до 01.05.2010 року отримував пенсію по інвалідності, а пенсія по віку була призначена з 01.05.2010 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно п. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок проводиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунок, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Пунктом 4 ст. 42 вищевказано Закону визначено, що застрахована особа, яка після призначення пенсії продовжувала працювати має право на перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Згідно ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж страховий внесок.

Отже, підставою для перерахунку пенсії є дані персоніфікованого обліку:

- обрахування періодів стажу (якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу за формулою пропорційно сплати страхових внесків;

- врахування заробітної плати за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року обов'язково.

Так, ДАК «Укрресурси», з якої за рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області має стягуватись середньомісячний заробіток за відповідні періоди на користь ОСОБА_1, зареєстрована в Печерському районі м. Києва та є платником страхових внесків. Проте ДАК «Укрресурси» не визнає з позивачем будь-яких трудових відносин, тому у відділі персоніфікованого обліку дані на позивача відсутні. Тобто законних підстав для заорахування страхового стажу в управління не має.

Разом з тим, поняття трудового стажу застосовувалось для призначення пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення», однак з 01.01.2004 року, коли набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення стажу враховуються лише ті періоди протягом яких сплачувались страхові внески (страховий стаж).

Таким чином, поняття трудовий стаж, для перерахунку в 2016 році взагалі не може застосовуватись.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, для обчислення пенсії подається довідка про заробіток. Зазначені довідки видаються на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки видаються правонаступником або державними архівними установами. Установлення заробітку на підставі показань свідків не допускається. Виписка із штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських обєднань не можуть служити документами, що засвідчують фактичний заробіток.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що призначення судом середньомісячного заробітку робітника підприємства, правонаступником якого визнана акціонерна компанія «Укрресурси», з якої і має стягуватись заробітня плата, не є законною підставою для перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Слід зазначити, що ОСОБА_1 просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести перерахунок пенсії із стягнутої заробітної плати, проте довідок про фактично сплачений заробіток підпиємством не надано, підстав розрахунку середньомісячної заробітної плати та за якою посадою не зазначено, дані персоніфікованого обліку про коректування в зв'язку з виконанням листів ДВС Печерського району відсутні.

Так, відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Тобто, згідно судових рішень, які набули законної сили, повинна проводитись коректування даних персоніфікованого обліку.

На думку суду, в судовому рішенні не з'ясовано яким чином, а саме на яких законних підставах, в порядку, визначеним законодавством, виплачувались чи буде виплачуватись дана заробітня плата ОСОБА_1

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (п. 6 ст. 92 Контитуції України). До законів які визначаєть форми і види пенсійного забезпечення належать: Закон України «Про пенсійне забезпечення» та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, слід зазначити, що в постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.04.2013 року по справі № 2а/2721/11/0212 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про перерахунок пенсії (а.с. 63-66) скасовано постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2011 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Так, зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, починаючи з 01.12.2009 року із врахуванням трудового стажу за період з 18.04.2007 року по 16.11.2009 року і заробітної плати за цей час, стягнутої рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2010 року із врахуванням щомісячних сум в розмірі 6000 грн. на загальну суму 186 000 грн., діяв на підставі та в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Також в постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014 року по справі № 2-а-10718/11/0212 (а.с. 67-69) скасовано постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.09.2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про перерахунок пенсії. В мотивувальній частині даної постанови суду зазначено, що акціонерна компанія «Укрресурси», з якої повинна за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.11.2008 року стягуватись заробітня плата на користь позивача, та яка є платником страхових внесків не визнає будь-яких трудових відносин з позивачем, тому у відділі персоніфікованого обліку дані на позивача відсутні.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що в адміністративній справі № 2а/2721/11/0212 а позовом ОСОБА_1 до УПФУ про перерахунок пенсії постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.04.2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог з цих же підстав за інший період (з 18.04.2007 року по 16.11.2009 року). На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку розміру пенсії, діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що дослідженні Вінницьким апеляційним адміністративним судом обставини у наведених вище адміністративних справах за позовом ОСОБА_1 є аналогічними з обставинами, які є предметом даного спору, оскільки вони виникають з аналогічної підстави та їх регулюють одні і ті ж норми права.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., суд виходив з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З правової позиції Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Жодних письмових доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, наявності причинно-наслідкового зв'язку між моральними стражданнями та діями або бездіяльністю відповідача, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч. 1 ст. 71 КАС України).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди є необгрунтована та не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст. 71 КАС України).

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач довів правомірність свого рішення, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Відносно вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на юридичну допомогу, то судом встановлено наступні обставини.

Так, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на юридичну допомогу в розмірі 1355 грн., проте жодних доказів на підтвердження даного факту не надав, а також витрати на відшкодування моральної шкоди, тому дані вимоги, на думку суду, є непідтвердженими та не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, а саме що в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, то його вимога про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці надати в місячний строк звіт суду про виконання постанови суду, також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92 Конституції України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст 18, 24, 42, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 6, 9, 18, 69, 70-72, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Віницької області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: