Справа № 460/551/16а,2а/460/136/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Справа № 876/7064/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,
з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача - Риб`як В.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Яворівського районного суду Львівської обл. від 14.06.2016р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.01.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк на оскарження постанови в справі про порушення митних правил, скасувати постанову № 3142/20909/15 від 15.01.2016р., винесену заступником начальника Львівської митниці ДФС (а.с.1-2).

Постановою Яворівського районного суду Львівської обл. від 14.06.2016р. позов задоволено частково; змінено постанову № 3142/20909/15 від 15.01.2016р. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 8500 грн. із скасуванням накладеного адміністративного стягнення, справу про порушення митних правил провадженням закрито на підставі ст.22 КУпАП із оголошенням позивачу усного попередження; у решті позовних вимог відмовлено (а.с.65-68).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Львівська митниця ДФС, яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.69-72).
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 09.12.2014р. позивачем був ввезений на митну територію автомобіль у митному режимі «транзит», у подальшому його своєчасно не вивезено за межі митного кордону, при цьому жодні обставини, які б свідчили про можливість звільнення останнього від відповідальності, є відсутніми.
Також позивачем не підтверджено належними доказами ту обставину, що ввезений ним транспортний засіб був переданий в зону проведення антитерористичної операції /АТО/; представлені документи батальйону «Добровольчого Українського Корпусу /ДУК/ «Правий сектор» викликають обґрунтований сумнів.
Окрім цього, висновки суду про вчинення адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені відповідними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ввезений позивачем в режимі «транзит» автомобіль був переданий у зону АТО, де у подальшому знищений, тому дійсною причиною скоєння ОСОБА_1 порушення митних правил була передача спірного автомобіля в якості волонтерської допомоги для виконання завдань по захисту суверенітету та територіальної цілісності держави Україна. За таких обставин висновок митного органу про необхідність накладення адміністративного стягнення на позивача є необґрунтованим, тому постанову слід змінити, накладене адміністративне стягнення змінити, справу про порушення митних правил провадженням закрити із оголошенням винній особі усного зауваження.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, при цьому судом неповно досліджені обставини, які мають значення для справи.

Як слідує з матеріалів справи, в ході перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України встановлено, що 09.12.2014р. близько 03 год. 44 хв. через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «FORD» модель «TRANSIT», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в митному режимі «транзит». Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 25.12.2015р. не вивозився та у інший митний режим згідно законодавства не поміщений.
Листом Львівської митниці ДФС № 13-70-26/З/29-15777 від 15.12.2015р. позивача викликано до Львівської митниці ДФС для надання пояснень щодо невивезення спірного автомобіля (а.с.49).
25.12.2015р. позивач прибув для надання пояснень в Управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Львівської митниці ДФС, зазначивши у своїх поясненнях, що 09.12.2014р. в`їхав на митну територію України на транспортному засобі марки «FORD» модель «TRANSIT», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит». Вказаний транспортний засіб він передав в користування 2-го запасного батальйону ДУК «Правий сектор» в зону АТО (а.с.20).
Згідно листа комбата 2-го запасного батальйону ДУК «Правий сектор» від 12.12.2014р. останній просив щодо сприяння у спрощенні процедури перетину кордону автомобілем «FORD TRANSIT» (номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова VIN НОМЕР_1 , 1999р.в.), власник ОСОБА_1 , який придбаний на кошти волонтерів на потреби батальйону в зоні АТО (а.с.9).
Будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії або дії обставин непереборної сили у відповідності до вимог ст.460 МК України позивачем на момент складання протоколу про порушення митних правил не надав.
25.12.2015р. старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Васильченко О.В. складено протокол № 3142/20909/15 про порушення митних правил, відповідно до якого 09.12.2014р. близько 03 год. 44 хв. через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «FORD» модель «TRANSIT», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в митному режимі «транзит». Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 25.12.2015р. не вивозився та у інший митний режим згідно законодавства не поміщений.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 перевищив встановлений ст.95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше ніж на 10 днів; зазначені дії містять ознаки порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України (а.с.3-5).
Відповідно до постанови № 3142/20909/15 від 15.01.2016р. в справі про порушення митних правил, винесеної заступником начальника Львівської митниці ДФС Шокало В.С., позивач визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, через що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн. (а.с.6-7).

Окрім цього, згідно довідки Громадської організації Служба соціального захисту НВР «Правий Сектор» автомобіль марки «FORD» модель «TRANSIT», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , був отриманий і переданий в зону АТО у Донецькій та Луганській обл.; даний автомобіль був розстріляний під час бойових дій на передовій в зоні АТО (а.с.60).
Відповідно до службової записки заступника начальника УМЗтаРІ начальника ВОД і РД Львіської митниці ДФС № 49/13-70-03-01/35-ЕП від 11.03.2016р. у загальному відділі митниці немає зареєстрованих звернень ОСОБА_1 у період з 09.12.2014р. по 31.12.2014р. (а.с.61).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами МК України, зокрема згідно ч.1 ст.381 цього Кодексу громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.
Відповідно до приписів ст.ст.90 та 93 вказаного Кодексу транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:
1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;
2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;
3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;
4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.
Статтею 95 зазначеного Кодексу встановлено строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту, які складають 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Із урахуванням наведених норм та фактичних обставин справи колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем доведено вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.
При цьому, позивачем під час складення протоколу про порушення митних правил були дані письмові пояснення, в яких він чітко та однозначно не вказував про вивіз спірного автомобіля за межі України.

В частині доводів позивача про передачу транспортного засобу в зону АТО колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст.7 Закону України № 3236-17 від 19.04.2011р. «Про волонтерську діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) волонтер це фізична особа, яка досягла вісімнадцятирічного віку і здійснює волонтерську діяльність на добровільній та безоплатній основі.
Волонтерами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, а також громадяни України віком від шістнадцяти років, якщо вони здійснюють волонтерську діяльність на території України, за письмовою згодою одного з батьків (усиновлювачів) або піклувальника.
Волонтери надають волонтерську допомогу на підставі договору про провадження волонтерської діяльності, укладеного з волонтерською організацією.

Приписами ст.10 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ч.ч.1 і 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Звідси, представлені позивачем документи, які видані Громадською організацією «Правий сектор», не відповідають вимогам Законів України «Про волонтерську діяльність» та «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Окрім цього, зазначені документи не містять вихідних номерів, не вказують на конкретні час та місце передачі позивачем автомобіля, час та місце знищення транспортного засобу тощо.
За наведених умов колегія суддів вважає, що дійсність таких документів викликає обгрунтований сумнів, що унеможливлює їх врахування під час вирішення наведеного спору.

Додатково колегія суддів наголошує, що відповідно до ст.6 Закону України № 3543-XII від 21.10.1993р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів (ч.1).
Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями.
Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби (ч.3).
З наведеного убачається, що передача транспортного засобу за розглядуваних обставин повинна була здійснюватися із оформленням відповідного акта прийому-передачі, із фіксацією всіх необхідних обставин.

Стосовно висновків суду першої інстанції про вчинення позивачем правопорушення в стані крайньої необхідності слід підкреслити, що згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Під час судового розгляду не доведено, що позивач діяв в стані крайньої необхідності, при цьому не досліджувалося питання відсутності транспортних засобів та військової техніки в 2-му запасному батальйоні ДУК «Правий сектор».

Окрім цього, відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Звідси, суд не наділений повноваженнями щодо звільнення від покарання і винесення усного попередження. Вказані процесуальні дії належать до прерогативи органу, який розглянув справу (у даному випадку митного органу).
Також суд першої інстанції не вправі був приймати рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно ч.3 ст.470 МК України, застосована міра покарання є справедливою, пропорційною характеру правопорушення та відповідає санкції, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови в справі про порушення митних правил є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задоволити.
Постанову Яворівського районного суду Львівської обл. від 14.06.2016р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська