Справа № 702/631/16-а
Суддя: Діденко Т. І.
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/702/17/16
Справа № 702/631/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької О.І.,

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Сотніченка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області, Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії,

в с т а н о в и в :

Позивач 30.05.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії відповідно до вимог ст.ст.50, 54, ч.4 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ; зобов"язання відповідача з 01.01.2014 року вчинити дії щодо перерахунку та виплати йому державної та додаткової пенсій відповідно до вимог ст.ст.50, 54, ч.4 ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - щомісячну державну пенсію по інвалідності в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, встановленої на час виплати, та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплати; виплати проводити з врахуванням виплачених сум; виконати постанову суду негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Підставою для звернення вважає те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має відповідне посвідчення першої категорії серії НОМЕР_1 від 06.02.2015 року та вкладку до нього №237 від 06.02.2015 року.

Черкаською спеціалізованою радіологічною МСЕК йому встановлено 3 групу інвалідності, захворювання пов'язані з виконанням обов»язків в/сл. по ЛНА на ЧАЕС, довідка серії 10 ААВ № 945344 від 20.01.2015 року. Перебуває на обліку в УПФ України в Монастирищенському районі Черкаськоі області (надалі-відповідач ). Втрата працездатності 60%, довідка серії 10ААА № 259994 видана 20.01.2015 року Черкаською спеціалізованою радіологічною МСЕК. Йому призначені державна пенсія та додаткова пенсія по інвалідності по захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи згідно норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII (надалі-Закон №796 ). У липні 2014 року йому стало відомо, що відповідач з 01 січня 2014 року невірно нараховував та виплачував йому пенсії (державну (основну) та додаткову), і він звернувся до відповідача із заявою про приведення розмірів його пенсій у відповідність до норм ст.ст.49, 50, 54, ч.4, 67, Закону №796-XII від 28.02.1991 року, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплати пенсії за цей період. На що відповідач відмовив йому в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії. Відповідач вважає, що при нарахуванні та виплаті у 2014 році пенсій (державної (основної) та додаткової) особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно застосовувати норми Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, яка мала термін дії тільки на 2012 та 2013 бюджетні роки (надалі-Порядок № 1210), а не норми Закону № 796 від 28.02.1991 року. Позивач вважає, що такі дії відповідача є помилковими. Згідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом № 796 від 28.02.1991 року. Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді; а)державної пенсії; б)додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України № 796 від 28.02.1991 року передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров»ю у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам 3-ї групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Нормами ст.54 Закону України №796 визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв»язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на нього, як віднесеного до категорії 1. Частина 4 ст.54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3-й групі-6 мінімальних пенсій за віком. У п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16.03.2012 року за № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв»язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Судам необхідно враховувати, що застереження з приводу поширення дії ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи допомог, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком. Розмір прожиткового мінімуму щороку встановлюється законом про державний бюджет України на відповідний рік. Згідно з ч.3 ст.67 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підставою для перерахунку пенсії є встановлення цього мінімуму. Отже, з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму в органів Пенсійного фонду України виникає обов'язок провести перерахунок призначених пенсій без звернення громадянина". Відповідно до п.28 розділу 11 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", зокрема змінені ст.ст.50, 54 Закону № 796 від 28.02.1991 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто неконстутиційними. Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, Закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Законом України "Про Державний Бюджет України на 2012 рік", установлено, що у 2012 році норми і положення, зокрема, ст.ст.50,54 Закону №796 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Постановою КМ України від 23 листопада 2011 року №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Дана постанова набрала чинності 01 січня 2012 року. Пунктом 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, ст.ст.50,54 Закону №796 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Тобто, визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян на 2013 рік делеговано Кабінету Міністрів України. Згідно ст.3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Тобто, положення п.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» діяли протягом бюджетного року та закінчилися 31.12.2013 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлено обмеження щодо виплат Чорнобильцям державних пенсій, не внесено змін до Закону №796, тому з 01.01.2014 року діють положення ст.ст.50, 54 Закону №796 від 28.02.1991 року. Відповідно до п.2 роз'яснень викладених в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №4 від 16.03.2012 року «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають, у зв'язку із застосування статей 39,48,50,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Внаслідок Чорнобильської катастрофи » тимчасове зупинення дії закону чи окремих його положень не припиняє чинності закону, після закінчення строку, на який зупинено їх дію, ця дія поновлюється автоматично. За таких обставин застосування відповідачем підзаконного акту - постанови КМУ №1210, яка суперечить Закону № 796-ХІІ, при нарахуванні та виплаті йому з 01 січня 2014 року пенсій (державної (основної) та додаткової) є помилковим та протиправним. Частиною 1 ст.8 Конституції передбачено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України). Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо «доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним рішення, яке він оскаржує.

Позивач просить: визнати протиправною відмову УПФУ в Монастирищенському районі Черкаської області в перерахунку та виплаті йому його щомісячних державної та додаткової пенсії відповідно до вимог ст.ст.50, 54 ч.4, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-12, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат; зобов'язати УПФУ в Монастирищенському районі Черкаської області здійснити йому, починаючи з 01 січня 2014 року перерахунок та виплату його щомісячної державної пенсії по інвалідності, як інваліду 3 групи, в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. ст.54 ч.4, ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-12, з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та з урахуванням вже проведених виплат; зобов'язати УПФУ в Монастирищенському районі здійснити йому, починаючи з 01 січня 2014 року перерахунок та виплату його щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 3 групи, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст.50,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-12, з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та з урахуванням вже проведених виплат; зобов"язати УПФУ в Монастирищенському районі виконати постанову суду негайно та подати звіт про її виконання протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 31.05.2016 року позовні вимоги в частині періоду із 01.01.2014 року до 30.11.2015 року включно залишено без розгляду.

21.09.2016 року співвідповідач Уманське об»єднань управління Пенсійного фонду України Черкаської області подав в суд заперечення, в якому адміністративний позов не визнає, вважає його безпідставним і необгрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні повністю, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» 31 березня 2016 року утворено Уманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків управлінь, в тому числі в Монастирищенському районі. 11.04.2016 року діяльність УПФУ в Монастирищенському районі припинена у зв»язку із реорганізацією шляхом злиття.

Позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання управління здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, призначеної в розмірі відшкодування фактичних збитків, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду III групи захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виходячи з розміру не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50 відостків мінімальної пенсії, відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 та ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, основною підставою для задоволення адміністративного позову стало посилання позивача на те, що Закон України «Про Державний бюджет на 2014 рік» не містив норм, які б обмежували пряме застосування ст.ст.50,54 вказаного Закону.

З такими висновками позивача неможливо погодитись з огляду на наступне.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено, що у 2012 році норми і положення ст.ст.20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Аналогічні положення щодо застосування ст.ст.22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у порядку встановленому урядом, виходячи з наявного фінансового ресурсу закріплене в п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», пункті 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік".

Відповідно до Закону України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладена в новій редакції, згідно ч.3 якої умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Питання щодо можливості визначення Кабінетом Міністрів України порядку виплати та розмірів соціальних виплат, а також можливості змінювати розміри соціальних виплат залежно від фінансових можливостей держави було предметом розгляду Конституційним Судом України.

У рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала Кабінету Міністрів України повноваження визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

25 січня 2012 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст.1, ч.ч.1, 2, 3 ст.95, ч.2 ст.96, п.п.2, 3, 6 ст.116, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України, п.2 ч.1 ст.9 КАС України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України.

У резолютивній частині Рішення Конституційний Суд України зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

У мотивувальній частині рішення КСУ від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, яка є обов'язковою до виконання, зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України.

Згідно ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Вищезазначені висновки Конституційного Суду України відповідають і практиці Європейського суду з прав людини.

Одним з базових принципів, що сформульований у практиці Європейського суду з прав людини є принцип збалансованості інтересів людини з інгересами суспільства. В рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства загалом, і вимогами захисту основних прав людини». У справі «Ріс проти Сполученого Королівства» у рішенні від 17 жовтня 1986 року Судом було зазначено, що з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання держави стосовно людини, «належить враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

Як відомо, реалізація соціальних прав передбачає «позитивні» дії держави, а отже залежить від її фінансового стану. Це дістало відображення у Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст.22), а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (ст.2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища держав, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Відповідно до ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи вищенаведене, рішення Конституційного Суду України та практику Європейсього суду з прав людини, Кабінет Міністрів України має усі достатні правові підстави врегульовувати питання здійснення соціальних виплат та допомог в межах фінансових ресурсів, передбачених законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС (далі Порядок).

Пункт 11 вказаного Порядку визначено мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідів III групи в розмірі 145 %. Пунктом 13 Порядку встановлена додаткова пенсія в розмірі 284,7 грн. для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інвалідів III групи.

У разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) не досягає для інвалідів III групи-учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру (п.12 Порядку).

З урахуванням наведеного, вимоги позивача про зобов'язання управління здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 та ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до п.4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі-Порядок), орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Позивач з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 та ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в управління не звертався, а тому управління не приймало та не могло прийняти жодного рішення щодо відмови в перерахунку пенсії.

Вищенаведене підтверджується і заявою позивача від 19.02.2016 про перерахунок і донарахування індексації пенсії, що додана позивачем до матеріалів адміністративного позову на підтвердження позовних вимог. Відповідно до ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Оскільки, позивач не звертався в управління з заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог ст.ст.50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та управління не відмовляло у здійсненні зазначеного перерахунку то порушення прав позивача або перешкод в їх реалізації не було, а публічно-правовий спір по даній справі відсутній.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача щодо визнання незаконними дій управління щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54 та ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставними та необгрунтованими.

Позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 р., однак з такими вимогами позивача неможливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.106 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з ч.ч.4,5 ст.105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Згідно ч.2 ст.106 КАС України, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості-зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. У своїх позовних вимогах позивач не наводить порушення управлінням здійснення перерахунку пенсії з вказаної дати (оскільки таких звернень про перерахунок не було) та не надає суду доказів, що підтверджують зазначену неправомірність, а так само доказів про те, що пенсія виплачується в розмірі меншому ніж, це передбачено Законом.

Згідно ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч.1 ст.35, ч.2 ст.38, ч.3 ст.42 і ч.5 ст.48 цього Закону, проводиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, час з якого пенсія підлягає перерахунку визначається залежно від дати звернення пенсіонера до територіальних органів Пенсійного фонду з заявою про її перерахунок та відповідним пакетом документів. Однак, як уже зазначалось вище, позивач в управління з заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 та ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не звертався, а тому вимоги позивача щодо зобов'язання здійснити перерахунок пенсії починаючи з 01.01.2014 року без звернення до органів Пенсійного фонду з заявою про її перерахунок та відповідним пакетом документів, що підтверджують право на його проведення є безпідставними та необгрунтованими.

Позивач звернувся з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати управління здійснити перерахунок його пенсії відповідно до вимог ст.50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Частина друга вказаної статті встановлює шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ч.1 статті).

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч.2 ст.100).

З врахуванням наведеного, позовні вимоги позивача щодо зобов'язання здійснити перерахунок пенсії починаючи з 01.01.2014 року є безпідставними та необгрунтованими.

Співвідповідач просить закрити провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просить його задоволити.

Представник співвідповідача Сотніченко О.М. позову не визнав, підтримав заперечення на позов, просить відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог, оскільки пенсійні виплати позивачеві призначені і виплачуються відповідно до постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження в частині позовних вимог до відповідача - управління ПФУ в Монастирищенському районі, необхідно закрити, оскільки з 11.04.2016 року це управління припинило свою діяльність у зв»язку із реорганізацією шляхом злиття із співвідповідачем - Уманським об"єднаним управлінням Пенсійного Фонду Черкаської області; в задоволенні позовних вимог до співвідповідача необхідно відмовити повністю з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом IIІ групи (безтерміново), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено посвідченням тимчасовим особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 237, яке видане 06.02.2015 року, та посвідченням серії ААБ № 040204 від 26.02.2015 року, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 945344, яка видана 20.01.2015 року спеціалізованою радіологічною МСЕК, ступінь втрати працездатності 60%, в даний час перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області та отримує державну пенсію та пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року ( далі Закон № 796-ХІІ), чого не заперечує і співвідповідач.

Позивач 29.08.2016 року звернувся до співвідповідача із вимогою про здійснення перерахунку і виплати пенсії у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54, 67 Закону № 796-XII.

Співвідповідач листом від 01.09.2016 року № 10039/04 у проведенні перерахунку позивачеві відмовив, посилаючись на те, що нарахування та виплата пенсії позивача проводиться відповідно до норм чинного законодавства.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, що набрав чинності з 01 січня 2015 року, були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до чинної редакції ст.ст.50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія яких поширюється на відносити, які виникли між позивачем та співвідповідачем з 29.11.2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається державна пенсія, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає, що співвідповідач діяв правомірно, в межах правового поля та наданих йому повноважень, тому в задоволенні позовних вимог позивачеві необхідно відмовити повністю.

Керуючись Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796 із змінами і доповненнями, ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі щодо позовних вимог до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області.

Відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України провизнання дій протиправними, зобов»язання вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати державної та додаткової пенсій , відповідно до вимог ст.ст.50, 54, ч.4 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови

до Київського апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко

Повне рішення складене 09.11.2016 року.

Провадження № 2-а/702/17/16

Справа № 702/631/16-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

04 листопада 2016 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької О.І.,

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Сотніченка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області, Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі щодо позовних вимог до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області.

Відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України провизнання дій протиправними, зобов»язання вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати державної та додаткової пенсій , відповідно до вимог ст.ст.50, 54, ч.4 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови до Київського апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко