Справа № 805/2354/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року справа №805/2354/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е. Г., суддів Васильєвої І. А., Жаботинської С. В., секретаря судового засідання Борисова А.А., за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача-1 Задоєнко О.В., представника відповідача-2 Кирильченко Я.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 р. у справі № 805/2354/16-а (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області (далі - відповідач-1), Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (далі - відповідач-2), в якому з урахуванням заяв про зміну позовних вимог просив:

зобов'язати відповідача-2 та відповідача-1 перерахувати розмір грошового забезпечення позивача за період з 28.05.2015 по 06.11.2015, розмір компенсації за невикористану відпустку та розмір одноразової грошової допомоги згідно статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) з урахуванням середньодобового грошового забезпечення у розмірі 116,56 грн.;

стягнути з відповідача-2 на користь позивача не донараховані та невиплачене грошове забезпечення за період з 28.05.2015 по 06.11.2015 (за 163 доби), що у грошовому розрахунку становить 8694,27 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 33 доби, що у грошовому розрахунку становить 1754,23 грн., одноразову грошову допомогу згідно зі ст. 9 Закону № 2262-XII, визначивши її розмір відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100, взявши до розрахунку середній заробіток за два останні робочі місяці (червень та липень 2014 року), що за 18 повних років служби у грошовому вираженні становить 14328,51 грн., виходячи з розміру середньодобового грошового забезпечення у розмірі 116,56 грн.;

стягнути з відповідача-2 на користь позивача грошове забезпечення, яке позивач отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення) за два місяці, що передбачено пп. 3.4.8 п. 3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яку затверджено Наказом № 499 МВС України, з урахуванням визначеного середньодобового грошового забезпечення у розмірі 116,56 грн., а саме у сумі 6993,60 грн.;

стягнути з відповідача-2 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, що передбачено ст. 9-1 Закону № 2262-XII, з моменту звільнення (07.11.2015) до рішення суду, у грошовому вираженні 1000,00 грн.;

стягнути з відповідача-2 середній заробіток у визначеному розмірі 116,56 грн. за весь час затримки (з 06.11.2015) по день винесення рішення суду, що на 25.07.2016 становить 31004,96 грн. (266 діб) (а.с.3-10, 46-49, 125-128).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Суд першої інстанції:

стягнув з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 недоплачену суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 5163 гривні 40 копійок, за відрахуванням податків й інших обов'язкових платежів;

стягнув з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 недоплачену суму грошової компенсації за невикористану в 2015 році відпустку у розмірі 1754 гривні 23 копійки, за відрахуванням податків й інших обов'язкових платежів;

стягнув з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 недоплачену суму грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 8702 гривні 01 копійка, за відрахуванням податків й інших обов'язкових платежів;

стягнув з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму щомісячної грошової допомоги (особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію) у розмірі 100 гривень 80 копійок, за відрахуванням податків й інших обов'язкових платежів;

стягнув з Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку з час затримки розрахунку у розмірі 23328 грн 50 копійок, за відрахуванням податків й інших обов'язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовив (а.с.103-106).

Краматорський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.152-154).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розрахунок з позивачем був здійсненний у відповідності до вимог чинного законодавства. Посилання позивача на застосування показника середнього заробітку визначеного рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2015 у справі №808/6300/14 є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням не встановлений обов'язок застосовувати зазначений показник в подальшому. Перерахунок розміру грошового забезпечення позивача за період з 27.05.2015 по 06.11.2015 у розмірі 9882 грн. 50 коп. відбувся відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 № 499 (далі - Інструкція № 499). Позивач мав право на отримання грошової компенсації у розмірі 2092,25 грн. за не використану у 2015 році відпустку, у кількості 33 днів, відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення № 114). Апелянт зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні за скороченням відбулась у відповідності до статті 9 Закону № 2262-XII та на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області № 411 о/с від 06.11.2015 року та складає 17403,75 грн. Грошова допомога передбачена сттаттею 9-1 Законом № 2262-XII та Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393) не виплачувалась, оскільки була відсутня заява позивача. Суд, задовольняючи позовні вимоги про виплату середнього заробітку (грошового утримання) за затримку розрахунку при звільненні позивача, дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин, як вимог спеціального законодавства так і норми Кодексу законів про працю України, оскільки за нормами спеціального законодавства не передбачено право звільнених працівників міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню

Представники відповідачів в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, вважають, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.08.1997 та мав спеціальне звання майора міліції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. у справі №808/6300/14, залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2015 року (а.с.13-17), задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2 Судом визнано протиправним та скасовано пункт 18 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29.07.2014р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» щодо звільнення з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_2, слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення № 114; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1535 о/с від 12.08.2014р. «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення № 114, майора міліції ОСОБА_2 (М-123906), слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області; поновлено майора міліції ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 13.08.2014; стягнуто з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за фактично відпрацьований час за період з 01.08.2014 по 18.09.2014 у розмірі 5711,44 грн., стягнуто з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.09.2014 по 27.05.2015 у розмірі 29256,56 грн. У решті позовних вимог - відмовлено.

Судом звернено до негайного виконання позовні вимоги в частині поновлення майора міліції ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині стягнення з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 3387,28 грн (а.с.15).

Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в Донецькій області №331 о/с від 03.11.2015 року «По особовому складу», поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку Краматорського МВ з 13.08.2014 року на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2015 р (а.с.20, 36, 51). Позивач з зазначеним наказом ознайомився 05 листопада 2015 року (а.с.52, 101).

Згідно з витягом з наказу ГУ МВС України в Донецькій області №354 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу», ОСОБА_2 з 06.11.2015р. звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (із постановкою на військовий облік) на підставі п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) (а.с.21, 38, 58, 102).

Відповідно до трудовій книжці позивача АХ №747936, позивача з 13.08.2014р. поновлено на службі в органах внутрішніх справ України на підставі наказу №331 о/с від 03.11.2015р., 06.11.2015р. позивача звільнено з органів внутрішніх справ України на підставі наказу №354 о/с від 06.11.2015р., 07.12.2015р. позивачу розпочата виплата допомоги по безробіттю (а.с.18-19).

Згідно витягу з наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 411 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу», внесено зміни до наказу ГУ МВС в області від 06.11.2015 року № 354 о/с у частині звільнення майора міліції ОСОБА_2, вважати вислугу років на 06.11.2015р. у календарному обчислені та для виплати грошової допомоги - 18 років 02 місяці 20 днів, без встановлення премії у листопаді 2015р (а.с.22, 37, 61-62, 100).

23 грудня 2015 року позивач звернувся до Краматорського МВ ГУМВС в Донецькій області з заявою щодо повного розрахунку та виплати в зв'язку із звільненням з ОВС, а саме: заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку. Також просив, надати документи, а саме довідку про заробітну плату (а.с.63, 66-67)

Краматорський МВ ГУМВС в Донецькій області листом від 25 грудня 2015 року повідомило позивача, що вихідна допомога буде виплачена у разі підтвердження вислуги років на день звільнення наказом ГУ МВС в Донецькій області, який до відповідача-2 не надходив. Відповідач повідомив, що виплати грошового забезпечення за час поновлення на службі та компенсації за невикористану відпустку нараховані відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.63, 68).

25 березня 2016 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії Краматорського МВ ГУМВС в Донецькій області про нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні, у зв'язку із звільненням з ОВС через скорочення штатів (а.с.71-75).

Краматорський МВ ГУМВС в Донецькій області листом від 30.03.2016 року повідомило позивача, що нарахування вихідної допомоги при звільненні, у зв'язку із звільненням з ОВС через скорочення штатів здійснено у відповідності до статті 9 Закону № 2262-XII та на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області № 411 о/с від 06.11.2015 року та складає 17403,75 грн (а.с.26, 72, 76).

Краматорським міським центром зайнятості надано копію витягу з наказів про прийняті рішення по ОСОБА_2 ПК № 00012 від 08.07.2016 року, в якому зазначено, що наказом від 25.11.2015р. позивачу поновлено статус безробітного (а.с.119-120).

Згідно з довідками Краматорського МВ № 212/142 від 19.09.2014 та №212/494 від 16.08.2016, грошове забезпечення позивача складало: за червень 2014р. 2900,63 грн., за липень 2014р. 2900,63 грн (а.с.114, 122).

Відповідно до довідки Краматорського відділення поліції ГУ НП в Донецькій області від 10.08.2016 року, за 2015 рік позивачем чергова відпустка не використана у кількості 33 календарних днів (а.с.53).

Згідно довідки Краматорського МВ № 212/390 від 28.12.2015 року, позивачу було перераховано компенсація грошового забезпечення за час поновлення на службі згідно рішення № 808/6300 (28.05.2015 року) по час звільнення з посади згідно Наказу № 354 о/с від 06.11.2015 року у сумі 9882,50 грн, з відрахуванням утриманих сум єдиного внеску та військового збору (а.с.28)

За довідкою відповідач-2 № 212/391 від 28.12.2015 року, позивачу було перераховано суми компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 2060,87 грн (а.с.29, 69)

Відповідно до довідки Краматорського МВ № 212/447 від 31.03.2016, позивачу було перерахована вихідна допомога у сумі 17403, 75 грн (а.с.30, 77)

У довідці Краматорського МВ від 09.08.2016 року №212/485 зазначено, що позивачу нарахована вихідна допомога у сумі 17403,75 грн. виходячи з грошового забезпечення 1933,75 грн. (750,00 грн. посадовий оклад, 125,00 грн. оклад за спеціальне звання, надбавка за вислугу років у розмірі 30% - 262,50 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 70% - 796,25 грн.). Зазначена сума, за відрахуванням утриманих зборів, перерахована позивачу 12.04.2016р (а.с.55).

У довідці Краматорського МВ від 09.08.2016р. № 212/486 зазначено, що компенсація грошового забезпечення позивача за період з 28.05.2015р. по 06.11.2015р. складає 10305,01 грн., виходячи з грошового забезпечення 1933,75 грн. (750,00 грн. посадовий оклад, 125,00 грн. оклад за спеціальне звання, надбавка за вислугу років у розмірі 30% - 262,50 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 70% - 796,25 грн.). З відрахуванням утриманих сум єдиного внеску та військового збору 9882,50 грн. Зазначена сума, за відрахуванням утриманих зборів, перерахована позивачу 24.11.2015р (а.с.56).

Також, у довідці Краматорського МВ від 09.08.2016 р. №212/487 зазначено, що за невикористані 33 календарних дні відпустки у 2015 році позивачу нарахована компенсація у сумі 2092,25 грн. виходячи з грошового забезпечення 1933,75 грн. Зазначена сума, за відрахуванням утриманих зборів, перерахована позивачу 18.12.2015р (а.с.57).

Відповідно до розрахункового листа по ОСОБА_2 за травень 2015р. позивачу нарахована сума грошового забезпечення в розмірі 249,51 грн. (після 27 травня 2015 року), за червень 2015р., липень 2015р., серпень 2015р., вересень 2015р., жовтень 2015р. позивачу нарахована сума грошового забезпечення в розмірі 1933,75 грн кожного місяця, за листопад 2015 року позивачу нарахована сума грошового забезпечення в розмірі 386,25 грн.

Відповідно до довідки відповідача-2 №212/497 від 29.08.2016р. за період серпень 2013р. - липень 2014р. позивачу нараховане грошове забезпечення у розмірі 42279,98 грн (а.с.139).

За довідками Ліквідаційної комісії Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 212/416 від 18.02.2016 та №212/498 від 29.08.2016р. у період з листопада 2014р. по квітень 2015р. позивачу нараховувалось грошове забезпечення у розмірі 3387,28 грн. за місяць, за травень 2015р. позивачу нараховане грошове забезпечення у розмірі 3396,63 грн. за місяць, у період з червня 2015р. по жовтень 2015р. позивачу нараховувалось грошове забезпечення у розмірі 1933,75 грн. за місяць (а.с.123, 138).

Суд першої інстанцій, задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що позивач має право на отримання передбачених законодавством виплат у встановленому законодавством розмірі, здійснений відповідачем розрахунок виплачених сум не відповідає вимогам законодавства.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

В судовому засіданні представник відповідача-2 заперечував щодо його обов'язку сплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 28.05.2015 року по 03.11.2015 року та висловив свою незгоду щодо з розрахунком сум вказаного грошового забезпечення, оскільки ці правовідносини не можуть регулюватись нормами Кодексу законів про працю України та в даному випадку відсутня вина відповідача-2 щодо невиконання обов'язку з негайного поновлення позивача по службі у відповідності до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2015р., внаслідок невчасного видання наказу ГУМВС України в Донецькій області про поновлення позивача на роботі. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 24 Положення №114, яка є спеціальною нормою, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, у разі незаконного звільнення особи та подальша її поновлення на посаді, зазначена особа має право на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з моменту прийняття такого рішення по день фактичного поновлення.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до матеріалів справи, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. у справі №808/6300/14, позивача поновлено на посаді та в цій частині рішення допущено до негайного виконання. Постанова суду проголошена у відкритому судовому засіданні за участі представників відповідачів та отримана відповідачами, тобто, відповідачі були обізнані про прийняте рішення та необхідність його негайного виконання (а.с.13-17). Зазначена обставина підтверджується поясненнями представників відповідачів у суді апеляційної інстанції.

Зазначена постанова в частині поновлення позивача на державній службі виконана лише 03 листопада 2016 року наказом ГУ МВС України в Донецькій області №331 о/с від 03.11.2015 року «По особовому складу». Колегія суддів дослідивши вказані обставини та норми законодавства дійшла висновку, що позивач у зв'язку із затримкою виконання судового рішення має право на отримання сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в зв'язку із затримкою виконання рішення суду за період з 28 травня 2015 року по 03 листопада 2015 року (включно).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

При цьому, відповідно до пп. «а» та «з» пункту 1 Порядку № 100, встановлено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; вимушеного прогулу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося у серпні 2014 року, суд, застосовуючи зазначені норми права, дійшов правильного висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень та липень 2014 року.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеній у постанові від 14 січня 2014 року у справі № 21-395а13 та постанові від 23 червня 2015 року у справі № 21-63а15.

Посилання на п.1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007р. №499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №205/14896, є помилковим, оскільки вказана норма застосовується лише у певному випадку виплати грошового забезпечення за неповний місяць.

З урахуванням листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 (у червні - 19 робочих днів, у липні 2014 року - 23 робочих днів), середньоденна заробітна плата за червень-липень 2014 року складає 138,13 грн. (5801,26 грн. грошове забезпечення за останні два місяці роботи перед звільненням : 42 робочих днів).

Таким чино, з урахуванням періоду з 28 травня 2015 року (включно) по 03 листопада 2015 року який складає 110 днів, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 15194,30 грн.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з рахуванням виплаченої позивачу сум грошового забезпечення (10030,90 грн), розмір недоплаченого грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу, який виник у зв'язку із затримкою виконання рішення суду, за період починаючи з 28.05.2015р. по 03.11.2015р. складає 5163,40 грн. (15194,30 грн. - 10030,90 грн.).

Стосовно компенсації за невикористану відпустку та розмір одноразової грошової допомоги та щомісячної грошової допомоги згідно зі ст. 9 та 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем не заперечувалось, що позивач має право на компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, разом з цим позивач не погоджувався з розрахунком зазначеної суми.

Пунктом 56 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, передбачено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

З наведеного вбачається, що розрахунок виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи саме з 12 фактично відпрацьованих місяців, а саме з серпня 2013р. по липень 2014р., за які позивачу нараховане грошове забезпечення у розмірі 42279,98 грн (а.с.139).

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення за зазначений період, з урахуванням святкових днів, складає 119,43 грн. (42279,98/(365 -11)).

Як зазначалось, за довідкою Краматорського відділення поліції ГУ НП в Донецькій області від 10.08.2016 року, за 2015 рік позивачем чергова відпустка не використана у кількості 33 календарних днів (а.с.53). Отже, компенсація за невикористану відпустку за 2015 рік складає 3941,19 грн. (119,43 х 33).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з рахуванням виплаченої позивачу компенсації за невикористану відпустку у 2015р, розмір компенсації складає 1848,94 грн. (3941,19 грн. - 2092,25 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2262-XII, в редакції чинній на момент звільнення позивача, передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що виплата зазначеної в частинах 1 та 2 цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), в редакції чинній на момент звільнення позивача, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу зазначених норм вбачається, що розрахунок грошової допомоги здійснюється з місячного грошового забезпечення за фактично відпрацьований місяць, який для позивача є липень 2014 року грошове забезпечення за який складало 2900,63 грн (а.с.122).

Як зазначалось за наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 411 о/с від 06.11.2015 року «По особовому складу», вислуга років позивача на час звільнення 06.11.2015р. у календарному обчислені та для виплати грошової допомоги складала -18 років 02 місяці 20 днів (а.с.22, 37, 61-62, 100).

Отже, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 календарних років служби складає 26105,76 грн ((2900,63 грн/50%) х 18).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з рахуванням виплаченої позивачу суми грошової допомоги складає 8702,01 грн. (26105,76 грн. - 17403,75 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2262-XII, в редакції чинній на момент звільнення позивача, передбачено що особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до законодавчих приписів абзаців 1-4 п.11 Постанови № 393 визначено, що особам, звільненим із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці 1 цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством надзвичайних ситуацій, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною інспекцією техногенної безпеки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони через уповноважені ними органи.

Абзацами 5 та 7 пункту 11 вказаної Постанови передбачено, що особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації.

Колегія суддів зазначає, що вищевказаними нормами не передбачено звернення особи з відповідною заявою щодо виплати щомісячної грошової допомоги, оскільки право на отримання вказаної допомоги так само і обов'язок щодо її сплати прямо передбачений вказаними нормами, що спростовує посилання відповідача в апеляційній скарзі.

З наведених норм вбачається, що у позивача після звільнення з 07 листопада 2015 року виникло право на отримання щомісячної грошової допомоги передбаченої вищезазначеними нормами протягом року та припиняється з моменту реєстрації в державній службі зайнятості.

Відповідно до витягів з наказу державної служби зайнятості позивач зареєстрований безробітним 25.11.2015, а отже виплата припиняється з грудня 2015 року. Отже, з урахуванням дати звільнення 06.11.2015 року позивач має право на отримання щомісячної грошової допомоги за листопад 2015 року у розмірі 100,08 грн.

Також, суд вірно вказав на наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки, як встановлено судом, відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем, звільняючи його 6 листопада 2015 року.

Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Такі, висновки суду узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, зокрема, із частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, якою встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вище згадані норм матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильними висновки суду про те, що з позивачем не було проведено повного розрахунку та не здійснено виплату усіх належних сум.

Позивача за рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2015р. яке підлягало негайному виконанню було поновлено на посаді лише 03.11.2015 р. Про зазначене рішення представники відповідача були обізнані під час прийняття. З довідок наявних в матеріалах справи вбачається, що виплата всіх сум позивачу щодо яких відсутній спір було здійснено 12.04.2016р. Тобто, відповідачем-2 після звільнення позивача 06.11.2015 року не було здійснено виплату належних йому коштів вчасно. Таким чином, середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку виплат щодо яких відсутній спір 12.04.2016р., підлягає стягненню у повному обсязі, а саме з 07.11.2015р. по 12.04.2016р., що виходячи з розміру середньоденного заробітку у сумі 138,13 грн. складає 15056,17 грн (138,13 х 109 робочих днів).

Стосовно посилання апелянта на відсутність коштів та ту обставину, що відповідач є бюджетною організацією, що і призвело до затримки розрахунка, колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові № 6-948цс16 від 25.05.2016, відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, що свідчить про наявність вини за несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні.

Крім того, позивачем були заявлені вимоги щодо недоплачених сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 27.05.2015 по 06.11.2015, компенсації за невикористану відпустку до одноразової грошової допомоги на загальну суму 24777,01 грн. Розмір задоволених позовних вимог в цій частині за рішенням суду першої інстанції складає 15619,64 грн. Як вірно зазначено судом першої інстанції, частка виплат всіх сум, що належали позивачу при звільненні у порівнянні з заявленими позивачем вимогами складає 63,04% (15619,64 х 100/24777,01).

Отже, період затримки щодо сум які є спірними у вказаній справі дорівнює 95 робочих днів, а саме в період з 13.04.2016 по 31.08.2016 (день прийняття рішення судом першої інстанції). Таким чином, середній заробітком за весь час затримки починаючи з 13.04.2016р. по 31.08.2016р., виходячи з розміру середньоденного заробітку у сумі 138,13 грн., складає 13122,35 грн. (138,13 х 95).

Відповідно до постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-223цс14 Верховним Судом України зазначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, з врахуванням принципу пропорційності невиплаченої частини заробітку відносно виплаченої, суд першої інстанції вірно визначив, що з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню 63,04% від середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2016р. по 31.08.2016р., тобто 8272,33 грн. (13122,35 х 63,04%).

Таким чином, Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 23328,50 грн. (15056,17 грн. + 8272,33 грн.).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов вірного висновку про наявність вини позивача у затримці виплати позивачу належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

За таких обставин, доводи скарги висновку суду не спростовують, ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, оскільки скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 р. у справі № 805/2354/16-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 р. у справі № 805/2354/16-а залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 09 листопада 2016 року.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська