Справа № 426/12415/16-а
Суддя: Река А. С.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря Гапич К.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Сватове справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про зобовязання вчинити певні дії,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з дійсним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що свою трудову діяльність він розпочав з вересня 1997 року і працював до 04.10.2016 року. З 26.05.1997 року по 04.10.2016 року він працював суддею, заступником голови та головою Краснолуцького міського суду Луганської області, тобто на посаді, яка дає йому право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також, з 14.05.1988 року по 24.04.1990 року він проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР, яка також зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді. Таким чином, його загальний стаж, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» складає 21 рік та 3 місяці. 05.10.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Проте управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області протоколом № 8 від 10.10.2016 року відмовило йому в призначенні щомісячного довічного грошового утримання, мотивуючи тим, що відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді не зараховується строкова військова служба. Через не зарахування строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, його загальний стаж для обчислення щомісячного довічного грошового утримання складає 19 років та 4 місяці, що є недостатнім для призначення щомісячного довічного грошового утримання. Просить суд визнати незаконним та скасувати протокол управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 10.10.2016 року № 8 про відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР з 14.05.1988 року по 24.04.1990 року, а також зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 % грошового утримання судді який працює на відповідній посаді, починаючи з 05.10.2016 року з урахуванням періоду роботи з 26.05.1997 року по 04.10.2016 року у Краснолуцькому міському суді Луганської області та періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 14.05.1988 року по 24.04.1990 року.

В судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача суду пояснив, що 05 жовтня 2016 року до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області звернувся ОСОБА_2 із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді. Дана заява була розглянута та Протоколом управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 10.10.2016 року № 8 ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки загальний стаж ОСОБА_2 для призначення утримання становить 19 років 4 місяців 10 днів, замість необхідних для відставки 20 років, оскільки до стажу роботи на посаді судді не зараховується строкова військова служба. Вважає, що для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 05.10.2016 року немає підстав, просить відмовити у задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, пенсійну справу ОСОБА_2 та оцінивши в судовому засіданні надані докази, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Згідно положень ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як було встановлено під час розгляду справи, позивач ОСОБА_2 з 26.05.1997 року по 04.10.2016 року працював суддею, заступником голови та головою Краснолуцького міського суду Луганської області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 8-11).

Наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області від 04.10.2016 року № 54/к, на підставі Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 р. № 1600-VIII «Про звільнення суддів», позивача відраховано зі штату Краснолуцького міського суду Луганської області у звязку з поданням заяви про відставку та виходом у відставку 04.10.2016 року (а.с. 15).

Відповідно до подання начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.10.2016 р. № 1, стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 21 рік 3 місяці 18 днів (враховуючи службу в лавах Збройних сил СРСР) (а.с. 16).

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проведеного територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Луганській області, тривалість стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді Краснолуцького міського суду Луганської області становить 19 років 04 місяці 08 днів (а.с. 17). З 14.05.1988 року по 24.04.1990 року позивач проходив службу у лавах Збройних сил СРCР, що також підтверджується даними військового квитка ОСОБА_2 (а.с. 12).

05 жовтня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 33), та Протоколом управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 10.10.2016 року № 8 ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки загальний стаж ОСОБА_2 для призначення утримання становить 19 років, 4 місяців, 10 днів, що є недостатнім для призначення щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 19).

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основіКонституції і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 19 ОСОБА_3 України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

У відповідності до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII від 02.06.2016 року, який 30.09.2016 року набрав чинності, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу ОСОБА_2 у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.1997 року ОСОБА_2 був призначений суддею Краснолуцького міського суду Луганської області. В той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862-XII, положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція також висловлена у розясненні ОСОБА_4 Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 ОСОБА_3 України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_3 і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених ОСОБА_3 України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року ОСОБА_4 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 р. Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею Краснолуцького міського суду Лугаської області, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

З огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1988 року по 24.04.1990 року, що з урахуванням стажу роботи на посаді судді Краснолуцького міського суду Луганської області у 19 років 04 місяці 08 днів становить 21 рік 3 місяці 18 днів, що дає право на призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання дeлегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 94 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом адміністративний позов задоволено повністю, а позовна заява містить вимогу немайнового характеру, то понесені позивачем судові витрати в сумі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 21, 22, 46, 64, 126 ОСОБА_3 України, ст.ст. 2, 6-8, 69-72, 94, 158-163 КАС України, суд, -

Постановив:

ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати протокол управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 10.10.2016 року № 8 про відмову в призначенні ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР з 14.05.1988 року по 24.04.1990 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області призначити та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 % грошового утримання судді який працює на відповідній посаді, починаючи з 05.10.2016 року з урахуванням періоду роботи з 26.05.1997 року по 04.10.2016 року у Краснолуцькому міському суді Луганської області та періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 14.05.1988 року по 24.04.1990 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний місцевий суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 07.11.2016 року.

Суддя А.С. Река