Справа № 756/11463/16-а
Суддя: Луценко О. М.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - суддя Луценко О.М.,

при секретарі Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд з урахуванням збільшення позовних вимог: визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій; зобов`язати Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити йому пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.04.2016 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати( доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він, як учасник бойових дій, має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 16 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідач безпідставно відмовив йому в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, посилаючись, що не підтверджено участь у бойових діях, тому він і вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог, посилаючись на те, що довідкою від 19.05.2016 №3651 не підтверджено участь у бойових діях, для переведення його на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку. Тому, позивачу правомірно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до абзацу 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні наявні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Судом по справі встановлено, що в період з 01.08.1978 року по 09.07.1996 року позивач проходив військову службу в Збройних Силах. З 09.07.1996року по 06.05.1999р. проходив військову службу в Національній гвардії України. З клопотанням Командувача Національною гвардією України та з дозволу Міністра Оборони України був відряджений з 15.05.1998року по 19.05.1998 року у складі групи військовослужбовців Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 /240 окремого спеціального батальйону.

Відповідно до довідки від 30.06.2016року №033 та історичного формуляру в/ч НОМЕР_1 входила до складу багатонаціональних сил ООН в колишній Югославії та з січня по грудень 1998 року в/ч НОМЕР_1 дислокувалась в н/п Врапчічі.

Відповідно до посвідчення серії АБ «592372» позивачу видано посвідчення, як учаснику бойових дітей.

25.04.2016року позивач звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії як учаснику бойових дій на підставі абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності дост. 16 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до заяви позивачем додано необхідний пакет документів.

Листом від 17.06.2016 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києвівідмовило позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, та зазначило, що позивач набуде право на призначення пенсії при досягненні 60 років відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-VI.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконанняслужбових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків),захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацієюнаслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон № 1058-IV).

Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Закон України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на військову службу.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Як вже зазначалось, позивач є військовослужбовцем, що проходив військову службу, має статус учасника бойових дій, оскільки у період з 01.08.1978 року по 09.07.1996 року позивач проходив військову службу в Збройних Силах. З 09.07.1996року по 06.05.1999р. проходив військову службу в Національній гвардії України. З клопотанням Командувача Національною гвардією України та з дозволу Міністра Оборони України був відряджений з 15.05.1998року по 19.05.1998 року у складі групи військовослужбовців Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 /240 окремого спеціального батальйону. Відповідно до довідки від 30.06.2016року №033 та історичного формуляру в/ч НОМЕР_1 входила до складу багатонаціональних сил ООН в колишній Югославії та з січня по грудень 1998 року в/ч НОМЕР_1 дислокувалась в н/п Врапчічі.

Судом досліджено трудову книжку позивача та з`ясовано, що він має страховий трудовий стаж - 36 років, тобто понад 25 років, як того вимагає пенсійне законодавство.

Отже, позивач згідно вимог ст. 16 Закону України "Про пенсійне забезпечення" набув право на призначення та отримання пенсії за віком, як учасник бойових дій на підставі абз. 6 п. 3розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а дії відповідача з приводу відмови в призначенні йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку - носять протиправний характер.

Крім того, суд зазначає, що ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено перелік осіб та їх статус, що мають право на призначення пенсії у відповідності до цього закону, проте, позивач просить призначити йому пенсію на підставі іншого Закону, а саме: абз. 6 п. 3розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, позивач заявив про своє бажання призначити йому пенсію не як особі, що вийшла на пенсію з військової служби - професійного військового службовця, а як учаснику бойових дій, який має право на скорочення пенсійного вікув силу безпосередньої участі у захисті Батьківщини.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до приписів КАС України суд для повного та всебічного захисту порушеного права та інтересу вправі прийняти постанову, якою покласти обов`язок відновити порушене право та інтерес, суд також вправі визначити такий спосіб відновлення.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Враховуючи, що позивач звернувся за призначенням пенсії 25.04.2016року, суд приходить до висновку про необхідність відновлення його порушеного права, шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 як учаснику бойових дій саме з 25.04.2016 року.

Таким чином, суд, враховуючи критерії правомірності, які пред`являються до рішень суб`єкта владних повноважень та які визначені ч. 3 ст. 2 КАС України, вважає, що оскаржене рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком як учаснику бойових дій, є необґрунтованим, тобто таким, що прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 69, 71, 94, 99, 100, 104, 158, 159, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст..16 Закону України « Про пенсійне забезпечення»..

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових дій, згідно ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25 квітня 2016 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати( доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подано через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів після отримання копії постанови стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя О.М.Луценко