Справа № 2а-17741/11/2670
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2012-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 березня 2012 року 10:59 № 2а-17741/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шрамко Ю.Т. при секретарі судового засідання Олійник Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва
про скасування податкових повідомлень-рішень
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 14.02.2012 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 114 від 12.07.2010 р.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1, (далі позивач), з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва, (далі відповідач, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.08.2011 р. № 1, яким позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб у розмірі 7423,43 грн. за 2011 рік та від 19.09.2011 р. № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за земельний податок з фізичних осіб у розмірі 20088,64 грн. за 2008-2010 роки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що нарахування позивачу відповідачем земельного податку з фізичних осіб відбулось необґрунтовано та безпідставно, а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2011 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити, зазначив, що оскаржувані повідомлення-рішення є обгрунтованими, такими, що прийняті відповідно до норм чинного законодавства, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд встановив наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Соломянському районі м. Києва від 03 серпня 2011 року № згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 7 423,43 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Соломянському районі м. Києва від 19 вересня 2011 року № згідно пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, статті 7 Закону України Про плату за землю та за порушення статті 17 Закону України Про плату за землю позивачу збільшено суму грошового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб на 20 088,64 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків акта від 03 серпня 2011 року №8788/17-3- Про результати документальної невиїзної перевірки з питання правильності обчислення і своєчасності сплати земельного податку громадянина ОСОБА_4 за період з 01.01.2008 по 31.12.2010 (далі по тексту ОСОБА_5 перевірки).

В ОСОБА_5 перевірки встановлено порушення позивачем пункту а статті 91 Земельного кодексу України та статті 15 Закону України Про плату за землю, внаслідок чого нарахований податок на землю за 2008 рік в сумі 5 957,63 грн., за 2009 рік 6 862,89 грн., за 2010 рік 7 268,12 грн.

ОСОБА_5 перевірки базуються на акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 червня 2011 року №А388/17, складеного Головним управлінням земельних ресурсів, в якому зазначено наступне: земельна ділянка площею 0,10 га по пров. Новонародному, 7 використовується співвласниками: ОСОБА_2 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №124483 від 31 травня 2005 року на 1/3 частину; ОСОБА_1 та ОСОБА_1, на даній земельній ділянці розташована СТО по ремонту титанових дисків машин. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку цільове призначення вказаної земельної ділянки визначено для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; дана земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням.

Позивач не погоджується зі спірними податковими повідомленням-рішенням з тих підстав, що сплачував земельний податок за земельну ділянку на підставі податкових повідомлень ДПІ у Соломянському районі м. Києва та у розмірі, розрахованому податковим органом; податковий орган самостійно визначив суму податкового зобовязання, яка в подальшому своєчасно сплачувалася позивачем; невірне визначення суми податкового зобовязання податковим органом не є підставою для донарахування позивачу суми податкового зобовязання; за перевірений період позивач був платником єдиного податку, що виключало підстави для нарахування йому податкового зобовязання.

Представник відповідача проти позову заперечував та пояснив суду, що підставою для визначення суми податкового зобовязання стали висновки Головного управлінням земельних ресурсів про нецільове використання земельної ділянки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.

Як підтверджує державний акт на право власності на земельну ділянку, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_1 є власником 1/3 земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована по пров. Новонародному, 7 у Соломянському м. Києва; цільове призначення вказаної земельної ділянки будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Судом встановлено, що визначення суми податкового зобовязання із земельного податку за 2011 рік та збільшення суми грошового зобовязання із земельного податку за 2008-2010 роки здійснено відповідачем виходячи з цільового призначення земельної ділянки, іншого ніж визначено в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Досліджуючи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з того, що в період з 2008 по 2010 роки порядок плати за землю встановлювався Законом України Про плату за землю, за період же 2011 року Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Відповідно до статті 2 Закону України Про плату за землю, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Згідно зі статтею 5 Закону України Про плату за землю, обєктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Субєктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Стаття 13 Закону України Про плату за землю визначає, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України Про плату за землю, нарахування громадянам сум земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 15 липня поточного року платіжне повідомлення про внесення платежу.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось представником відповідача, що суми земельного податку за 2008, 2009, 2010 та 2011 роки нараховувались позивачу на підставі податкових повідомлень ДПІ у Соломянському районі м. Києва та сплачувались позивачем у повному обсязі згідно відповідних квитанцій.

Підпункт 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами встановлює, якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобовязання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобовязання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, неправильне визначення податковим органом суми податкового зобовязання із земельного податку в податковому повідомленні не може бути підставою для донарахування такого податку в майбутньому.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Однак, як свідчать пояснення представника відповідача та ОСОБА_5 перевірки при визначенні податкового зобовязання відповідач враховував, зокрема, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства Головного управління Держкомзему у місті Києві від 21 червня 2011 року №А388/17, в якому встановлено використання позивачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, а саме влаштування СТО по ремонту титанових дисків, та припис Управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у місті Києві від 21 червня 2011 року №П388/17 про приведення земельної ділянки до її цільового призначення згідно державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 змінено цільове призначення земельної ділянки з для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на інше, чи на підтвердження того, що в державному земельному кадастрі спірна земельна ділянка значиться за іншим цільовим призначенням, ніж визначено в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що порушення платником земельного податку порядку встановлення та зміни цільового призначення земель не є підставою для визначення суми податкового зобовязання, а передбачає інші правові наслідки, визначені в Земельному кодексі України; в свою чергу податкове зобовязання із земельного податку повинно розраховуватись за даними державного земельного кадастру та виходячи з цільового призначення земельної ділянки, яке закріплене в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Більше того, суд звертає увагу, що зазначені ОСОБА_5 та Припис складені відносно іншого співвласника земельної ділянки ОСОБА_2, що не є належним доказом встановлення обставин нецільового використання земельної ділянки саме позивачем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Соломянському районі м. Києва не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до заяви від 07.03.2012 р., поданої представником позивача, позивач на відшкодуванні судового збору не наполягає.

Приймаючи до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Соломянському районі міста Києва від 03.08.2011 р. № НОМЕР_2.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Соломянському районі міста Києва від 19.09.2011 р. №.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 11.07.2011 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 16.03.2012 р.

Суддя Ю.Т. Шрамко