Справа № 814/5081/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Київ К/800/12475/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг» до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Миколаївської митниці ДФС на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальність «Техноторг» (далі - ТОВ «Техноторг») звернулося до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 504070000/2013/000017/1 від 24 жовтня 2013 року (далі - рішення про коригування митної вартості від 24 жовтня 2013 року) та визнання протиправною і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 504070000/2013/00050 від 24 жовтня 2013 року (далі - картка відмови від 24 жовтня 2013 року).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що для підтвердження задекларованої митної вартості товару Митниці було надано усі необхідні документи, за наявності яких не було обґрунтованих підстав для застосування іншого методу визначення митної вартості, ніж основного.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 27 січня 2014 року відмовив у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Техноторг».

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 квітня 2016 року скасував постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2014 року і прийняв нову, якою позовні вимоги ТОВ «Техноторг» задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення про коригування митної вартості від 24 жовтня 2013 року.

Визнав протиправним та скасував картку відмови від 24 жовтня 2013 року.

Стягнув з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Митниці на користь ТОВ «Техноторг» судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги у сумі 210,72 грн.

У касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року і залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2014 року.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ТОВ «Технотрог» і компанією «CNH International SA» (Швейцарія) укладено зовнішньоекономічний контракт від 20 травня 2013 року №UA-TT-WR-1-2013 (далі - контракт від 20 травня 2013 року) про поставку товару, ціна, кількість і умови поставки якої, за змістом пунктів 1.1, 1.2 цього контракту, обумовлюється у додатках.

У додатку № 4 від 20 травня 2013 року до цього контракту вказано, що загальна вартість товару становить 175040 доларів США, а умовами поставки товару (згідно зі специфікацією № 4) зазначено EXW Базілтон (Великобританія), EXW Плоцьк (Польща) згідно з Інкотермс 2010.

Згідно зі специфікацією № 4 до контракту від 20 травня 2013 року предметом поставки є: 1) трактор сільськогосподарський New Holland, модель Т7060 (виробничий код BN76B4) новий; умови поставки EXW Базілтон (Великобританія), вартістю 85040 доларів США; 2) жатка зернова New Holland, модель 24GHCP (ширина захвату 7,3м) нова без транспортного візка; умови поставки EXW Плоцьк (Польща), кількість - 9 одиниць, ціна за одиницю - 10000 доларів США, всього на 90000 доларів США. Загальна вартість поставки за цією специфікацією становить 175040 доларів США.

На умовах контракту від 20 травня 2013 року, додатку і специфікації від 20 травня 20013 року до цього контракту позивач ввіз на митну територію України товар - жатку зернову New Holland, модель 24GHCP (ширина захвату 7,3м), нова без транспортного візка у кількості - 1 шт. за ціною 10000 доларів США. Митна вартість ввезеного товару, відповідно до митної декларації № 504070000/2013/006694 від 24 жовтня 2013 року, становить 10687,60 доларів США. Разом з митною декларацією (поданою шляхом електронного декларування) позивач надав такі документи: контракт від 20 травня 2013 року №TT-WR-1-2013; додаток № 4 від 25 вересня 2013 року, до контракту №UA-TT-WR-1-2013 від 20 травня 2013 року; CMR б/н від 10 жовтня 2013 року, лист від 14 жовтня 2013 року (щодо витрат на навантаження і транспортування); інвойс №FTCNH130403872 від 30 вересня 2013 року; договір на перевезення від 24 липня 2013 року №39.

Під час митного контролю відповідач, за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, встановив, що задекларована позивачем митна вартість товару (заявлена контрактна ціна 10000 дол. США/шт.) є меншою порівняно з митною вартістю подібного (аналогічного) товару, митне оформлення якого здійснила Київська регіональна митниця за основним методом (згідно з програмно-інформаційним комплексом Єдиної автоматизованої інформаційної системи така становить 15000 євро/шт.).

У зв'язку з цим позивачу на підставі частини третьої статті 53 Митного кодексу України надіслано вимогу про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару (бухгалтерські документи, каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару, висновки про якісні і кількісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини).

Витребуваних документів позивач не надав, відтак 24 жовтня 2013 року Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 504070000/2013/000017/1, відповідно до якого митну вартість товару, що імпортується, визначено за ціною договору щодо аналогічних (подібних) товарів (стаття 60 Митного кодексу України) на суму 21315,60 доларів США. Водночас було оформлено й картку відмови в прийняті митних декларації, митному оформлені чи пропуску товарів через митний кордон.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, попри вимогу Митниці, не надав усіх документів на підтвердження митної вартості ввезеного товару, остання цілком правомірно прийняла рішення про коригування митної вартості від 24 жовтня 2013 року.

Одеський апеляційний адміністративний суд з таким висновком суду першої інстанції не погодився. При прийнятті постанови про задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що позивач надав Митниці усі необхідні документи для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, а також повноти і достовірності заявленої митної вартості. Відтак обґрунтованих підстав для невизнання заявленої митної вартості товару, визначеної за ціною договору (контракту) та прийняття оскарженого рішення у Митниці не було.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для:

1) нарахування митних платежів;

2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;

3) ведення митної статистики;

4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно зі статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 2 статті 54 Митного кодексу України передбачається, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 2 статті 54 Кодексу передбачений порядок проведення контролю правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

За приписами статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Отже, аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод, тобто за ціною договору.

На підставі положень статей 53, 54 Митного кодексу України можна дійти висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленій, зокрема, в постановах від 31 березня 2015 року (у справах № 21-127а15 та № 21-53а15).

Судячи зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, вимога відповідача про необхідність подання додаткових документів зумовлена наявністю в Єдиній автоматизованій інформаційній системі відомостей щодо раніше прийнятої митної вартості аналогічних товарів, яка є нижчою порівняно з тією, яку задекларував позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару порівняно з іншим митним оформленням не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, відтак не є достатньою підставою, з якою закон пов'язує відмову у митному оформленні товару за основним методом визначення митної вартості.

Як встановив суд апеляційної інстанції, оцінюваний товар (зернову жниварку) позивач придбав у виробника товару CNHІ International SA за спеціальною пропозицією: при купівлі 5 одиниць зернозбиральних комбайнів та 5 одиниць зернових жниварок встановлено акційну ціну на зернозбиральний комбайн - 108000 євро за одиницю, і на зернову жниварку - 10000 доларів США за одиницю. Зазначені умови містяться в наданій разом з митною декларацією комерційній пропозиції виробника товару, компанії CNHІ International SA, яка є загальновідомим світовим концерном з виробництва сільськогосподарської, будівельної та промислової техніки. Вказана акційна ціна товару обумовлена загальною сумою контракту від 20 травня 2013 року, обсягами постачання та сезонністю акційних знижок, що дає змогу позивачу придбавати товар за більш вигідною ціною.

Тому з огляду на встановлені у цій справі обставини суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що наданих декларантом документів в цілому було достатньо для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару, а сам факт неподання додатково запитуваних Митницею документів не є достатньою й аргументованою підставою для висновку про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту).

Своєю чергою відповідач не підтвердив належними доказами наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Тобто відповідач не спростував як правильності визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору (контракту), так і об'єктивної можливості застосування цього методу визначення митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

О.В. Кравцов