Справа № 826/22542/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

10 листопада 2016 року № 826/22542/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2

до відповідача-1 Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві,

відповідача-2 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві,

відповідача 3 Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
третя особа-1 Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва,

третя особа-2 Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації,

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача-1 Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві, відповідача-2 Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, відповідача-3 Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: третя особа-1 Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, третя особа-2 Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог вх. від 15.07.2016 р. №55731/16, просить:

- визнати протиправними дії відповідача Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві з відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 на підставі договору оренди житла від 17.02.2011 р. №174 та інших документів, що підтверджують його фактичне проживання у гуртожитку, за адресою його фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) в тому числі і визнати протиправністю вимагання відповідачем від позивача ордеру на вселення до гуртожитку як єдиного документу, що підтверджує право позивача на проживання у житлі, в якому він на законних підставах - на підставі договорів оренди, укладених у відповідності до ст.ст. 810-813 Цивільного кодексу України - разом із дружиною і двома дітьми мешкав і мешкає з червня 1994 р. (діти - із дат народження);

- зобов`язати Святошинську районну у м. Києві державну адміністрацію як орган реєстрації, який згідно абз. 7 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р. №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з 04.04.2016 р. здійснює реєстрацію і зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб на території Святошинського району м. Києва, здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 за адресою їхнього фактичною проживання ( АДРЕСА_2 ; кімнати АДРЕСА_3 ) з одночасним зняттям їх з реєстрації за адресою розташування адміністративної будівлі військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ).

В обґрунтування заявлених позовних вимог серед іншого зазначено про протиправність дій відповідача щодо вимагання від позивача для здійснення реєстрації місця проживання ордеру на вселення як єдиного документу, що підтверджує право позивача на проживання в житлі.

Згідно наявних у справі заперечень (т. 1, а.с. 240-243) Святошинський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості та невмотивованості.

При цьому відповідачем-1 зазначено, що ордер на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у позивача відсутній, при цьому наявне лише направлення на поселення в гуртожиток від 06.07.2005 р. №3162, від 14.09.2012 р. №1453, видане ЖУ «Південне» ДП «Екос» ПАТ ХК «Київміськбуд» на 5 ліжко-місць у даному гуртожитку.

Разом з тим, з огляду на відсутність ордеру, на думку відповідача-1, вказані направлення на поселення у гуртожитку не є документом в розумінні Закону України №1382-ІV та Порядку №1077, що підтверджує право на проживання в житлі, адже вказаний документ засвідчує лише право бути (тимчасово) вселеним, а не право на проживання.

Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в листі від 04.01.2016 р. 340-3419 просила суд винести рішення на користь та в інтересах неповнолітніх дітей (т. 1, а.с. 220).

Листом від 23.02.2016 р. №107-957/13 (т. 2, а.с. 47) відповідачем-3 Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією зазначено, що при виданні Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядження від 15.11.2012 р. №744 «Про закріплення житлового фонду, що переданий до сфери управління Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації» права та обов`язки орендодавця згідно із договором оренди житлового приміщення від 17.02.2011 р. №174 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі м. Києва» не передавались.

За результатами судового засідання, дослідивши наявні у справі документи, суд ухвалив продовжити розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у позовній заяві та не спростовано відповідачами, з червня 1994 р. позивач разом із дружиною ОСОБА_3 та дітьми - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживає у житлових приміщеннях гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5 .

Так, зокрема, як пояснено позивачем, вселення його та дружини до зазначеного гуртожитку відбулося в червні 1994 р. на підставі ордеру, виданого житлово-комунальною конторою домобудівного комбінату №3 (ЖКК ДБК-3) за листом-клопотанням командування військової частини, в якій я проходив дійсну військову службу (Київський інститут Сухопутних військ), на ім`я начальника ЖКК ДБК-3. При цьому даний ордер на вимогу керівництва ЖКК ДБК-3 і відповідно до установленої процедури вселення при вселенні, за словами позивача, був зданим коменданту

АДРЕСА_6 був закріплений на праві повного господарського відання за AT XK «Київміськбуд» в 1995 р. на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 142 від 15.05.1995 року "Про передачу основних фондів комунальної власності міста". На підставі рішення правління AT XK "Київміськбуд" від 31.10.1995 року № 4 гуртожиток було передано на баланс дочірньому підприємству "Екос", яке в свою чергу доручило укладати договори оренди на житло у ньому своєму структурному підрозділу - житловому управлінню "Південне" (ділі - ЖУ "Південне"). Таким чином, гуртожиток по бульвару Кольцова 17А в м. Києві на момент нашого вселення до нього не знаходився на балансі AT XK "Київміськбуд".

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12.09.2012 р. №1605 "Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ ХК "Київміськбуд" до комунальної власності територіальної громади м. Києва" даний гуртожиток було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва і передано до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (далі -Святошинська РДА).

Згідно з актом прийому-передачі житлового фонду від 01.11.2012 р. ЖУ "Південне" передало, а комунальне підприємство Дирекція з утримання і обслуговування житлового фонду у Святошинському районі м. Києва (далі КП ДУОЖФ у Святошинському районі м. Києва) прийняло гуртожиток по бул. Кольцова 17А в м. Києві.

Розпорядженням від 15.11.2012 р. №744 "Про закріплення житлового фонду, що переданий до сфери управління Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації'" (Додаток 13) Святошинська РДА закріпила гуртожиток на праві повного господарського відання за КП ДУОЖФ у Святошинському районі м. Києва.

На сьогодні зазначений гуртожиток розпорядженням Святошинської РДА від 06.02.2015 р. №58 "Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", виданим на виконання рішення Київської міської ради від 9 жовтня 2014 р. №270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва", закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва.

З огляду на вказані обставини, вважаючи дії відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання позивача та його малолітнього сина протиправними, він звернувся за захистом порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 47 Конституції України задекларовано право кожної людини, яка проживає в Україні, на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 3 ст. 47 Конституції України).

Частиною 1 ст. 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання.

Згідно ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитку у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Розділом I Загальних положень Примірного положення про гуртожитки визначено, що цільовим призначенням гуртожитків є проживання в них робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 ЖК Української РСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п. 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

При одержанні ордера пред`являються паспорти всіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 61 цього Кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

У ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР наведені права членів сім`ї наймача. Так, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Пунктом 66 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. №470 (далі - Правила) передбачено, що у надане жиле приміщення переселяються члени сім`ї, які включені в ордер і дали письмове зобов`язання про переселення в це приміщення. При вселенні в жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, який зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання (пункт 72 Правил).

Між тим, нормативно-правовим актом, що регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свобод пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження є Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року №1382-IV (надалі також Закон №1382).

Відповідно до статті 2 Закону №1382 громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно зі статтею 3 Закону №1382 місцем проживання особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Реєстрація місця проживання або місця перебування особи внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб.

Таким органом, згідно до п.п. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. №405/2011 (далі - Указ) є Державна міграційна служба України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (п. 7 Указу).

Відповідно до ст. 6 Закону №1382 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Водночас порядок зняття з реєстрації місця проживання визначено положеннями ст. 7 Закону №1382.

Так, даною нормою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування.

Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Як встановлено під час судового розгляду справи, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі м. Києва» у листі від 23.02.2016 р. №27 (т. 2, а.с. 49) зазначено, що Статутом комунального підприємства укладання договорів оренди житлового приміщення не передбачено. Також зазначено, що між КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі м. Києва» та ОСОБА_1 договірні відносини відсутні.

Стосовно укладення договору оренди житлового приміщення (б-р Кольцова, 17-а) з 01.01.2012 р. по теперішній час з Центральною поліклінікою Святошинського району м. Києва повідомлено, що договір не укладався.

В той же час листом від 25.02.2016 р. №214 (т. 2, а.с. 63) Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва повідомлено суд, що у відповідності до рішення Київської міської Ради від 17.04.2013 р. №137/9194 Центральна районна поліклініка Святошинського району з 01.11.2013 р. була реорганізована шляхом перетворення в КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, який став правонаступником усіх прав та обов`язків вищезгаданої ЦРП Святошинського району м. Києва.

При цьому також зазначено, що згідно з п. 3.1 договору оренди житлового приміщення від 17.02.2011 р. №174 термін дії договору встановлюється з 01.01.2011 р. до 31.12.2011 р. А згідно до п. 3.2 цього договору передбачена умова, що «якщо протягом останнього місяця дії цього Договору жодна із сторін письмово не повідомить про намір його розірвати, термін дії договору автоматично подовжується на термін, вказаний у п.3.1.».

Дана умова, як йдеться у листі, по суті не суперечить загальним положенням про найм (оренду), а саме ст. 764 ЦК України, яка наголошує про те, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З огляду на вищенаведене Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва вважає, що договір оренди житлового приміщення від 17.02.2011 р. №174 на даний час діє.

Окрім цього, даним комунальним підприємством також зауважено про відсутність жодного документу (додаткова угода, рішення суду тощо), що свідчив би про припинення дії договору оренди житлового приміщення від 17.02.2011 р. №174. Пропозицій щодо розірвання договору на адресу комунального підприємства не надходило. Окремого письмового документа на продовження договору оренди житлового приміщення від 17.02.2011 р. №174 не укладалось. Умовами договору це не передбачено, адже згідно з п 3.2. термін дії договору подовжувався автоматично.

Також зазначено, що договір оренди житлового приміщення з 01.01.2012 р. до цього часу Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування-житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» з метою забезпечення тимчасового проживання працівників Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва не укладався.

Разом з тим, досліджуючи наявні у справі матеріали, судом також встановлено, що питання визнання права користування житловими кімнатами №32 та АДРЕСА_7 , шляхом реєстрації місця проживання, зобов`язання здійснити реєстрацію проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем фактичного проживання, укласти договір найму у формі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій було предметом розгляду у цивільній справі №759/375/15-ц (провадження №2/759/1980/15).

Так, у рішенні Святошинського районного суду міста Києва від 12.03.2015 р. у справі №759/375/15-ц серед іншого встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2014 р. встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: проживання ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_3 з червня 1994 р. по 28.02.2014 р. та дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 , з дати народження по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між тим, як йдеться у згаданому рішенні, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Святошинської РДА в м. Києві, комунального підприємства «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» щодо забезпечення житлом, просив здійснити реєстрацію місця проживання, видати ордер, зобов`язати комунальне підприємство укласти договір найму житла.

Проте, як встановлено Святошинським районним судом міста Києва, попередні і нинішні власники гуртожитку не приймали рішень про надання позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жилої площі, не видавали спеціальний ордер та не укладали з ними будь-які договори, в тому числі й про користування жилими приміщеннями.

В той же час договір оренди житлового приміщення №174 від 17.02.2011 р. укладався між ДП «Екос» ХК «Київмісьбуд» та Центральною районною поліклінікою Святошинського району м. Києва, тобто позивачі не є сторонами зазначеного договору і договір передбачає тимчасове проживання позивачів у гуртожитку - 1 рік (п. п. 2.1, 3.1 договору). Наведене згідно рішення суду від 12.03.2015 р. свідчить, що в установленому порядку позивачам не надавалися вільні жилі приміщення в гуртожитку.

Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. у цивільній справі №759/375/15-ц (провадження №2/759/1980/15) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Святошинського районного відділу державної міграційної служби України в м. Києві, Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловими кімнатами шляхом реєстрації місця проживання та укладення договору, відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2015 р. (провадження №22-ц/796/6315-2015) рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. змінено, виключивши із мотивувальної частини рішення посилання суду щодо підстав відмови у задоволенні позову, а саме обрання неправильного способу захисту цивільного права; у іншій частині постановлене рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. залишено без змін.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22.10.2015 р. (провадження №6-17994св15) рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. у частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2015 р. залишено без змін. При цьому судом касаційної інстанції серед іншого зауважено, що доводи касаційної скарги стосовно порушення прав позивачів зі сторони органів влади відмовою у реєстрації їх фактичного місця проживання не знайшли свого підтвердження.

Положеннями ст. 255 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1).

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (ч. 2).

А відтак, враховуючи наведене у сукупності, а також виходячи з наявних у справі доказів, беручи до уваги пояснення сторін у справі, які згідно ч. 1 ст. 69 КАС України є доказами у справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа..

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська