Справа № 465/4755/16-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.10.2016 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді - Мартинишин М.О.

при секретарі - Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Управління Патрульної поліції у м. Львові

про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м.Львові про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ДР №093283 від 30.07.2016 року відносно ОСОБА_1, якою накладено штраф за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у розмірі 425 грн. Свої вимоги мотивує тим, що таке рішення відповідача є протиправним, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, його вини у вчиненні такого немає, а тому просить таку постанову скасувати з підстави відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, не з'явився. Подав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких вказав, що оскаржувана постанова винесена належним органом (посадовою особою), винесення постанови без складання протоколу є законним, а вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується таким специфічним видом доказу як безпосереднє спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення чи винесення постанов, та просить розглядати адміністративну справу без участі відповідача.

Згідно із ч.4 ст. 122 КАС України на підставі заяви відповідача суд вважає, що справу слід слухати за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.07.2016 року інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №4 УПП у м.Львові ДПП лейтенантом поліції Маньковським М.С. було винесено постанову серія ДР №093283 у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із постанови, ОСОБА_1 30.07.2016 року о 09:30 год. в м.Львові по вул. Пасічна-вул. Дж. Вашингтона, керуючи автомобілем марки «Мітсубісі -Л200» н.з. НОМЕР_1 користувався засобом зв'язку під час руху, тримаючи його у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив 2.9.Д та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Під час винесення постанови не дотримано вимог статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із п. 2.9 д. ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача адвоката Гедз О.Т. вбачається, що ОСОБА_1 заперечує 30.07.2016 року факт порушення ним правил дорожнього руху, оскільки останній не порушував вимоги п. 2.9. д. ПДР України та не користувався засобом зв'язку, тримав його у руці і не розмовляв мобільним телефоном під час руху транспортним засобом по вул. Пасічна-вул. Дж. Вашингтона в м. Львові.

Однак поліцейським Маньковським М.С. не здійснено відповідної фіксації вище наведено вчиненого правопорушення в м.Львові. по вул. Пасічна-вул. Дж. Вашингтона у м.Львові позивачем, відтак твердження поліцейського про користування позивачем мобільним телефоном, тримаючи його в руці під час руху транспортним засобом є помилковим, а тому суд дає віру тому, що ОСОБА_1 в даному випадку не порушував вимог Правил дорожнього руху.

При цьому, відповідачем не подано доказів фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення (відеозапису з нагрудної камери поліцейського).

Суд при розгляді справи критично відноситься до покликання відповідача на безпосереднє спостереження інспектора поліції Маньковського М.С. як на специфічний вид доказу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 4. ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім цього, у постанові не вказано повний опис обставин, установлених при розгляді справи, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, не зазначено які саме норми ПДР було порушено позивачем, що стало підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, відсутні посилання на докази, які підтверджують обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює «презумпцію невинуватості», відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи із ст. 9 КУпАП України у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в його діях відсутня протиправна поведінка, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, якими було б порушено ч.2 ст.122КУпАП.

З вищевказаного, суд вважає, що відповідач доказів правомірності винесення постанови не надав, вимоги позивача щодо визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є правомірними і такі підлягають до задоволення, оскільки в діях позивача не вбачається порушення Правил дорожнього руху України.

Керуючисьст.ст.6, 9, 11, 19, 51, 99, 102, 105-106, 128, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.7, 9, 258, 280, 287-289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДР №093283 по справі про адміністративне правопорушення від 30.07.2016 року, винесену інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Маньковським М.С., щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП

Постанова суду, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року №3-рп/2015, може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя: Мартинишин М.О.