Справа № 2-а/489/38/16
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/19394/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) у відповідача у листопаді - грудні 2014 році зменшувати розмір нарахованої та виплачуваної пенсії;

- зобов'язати утриматися від вчинення дій по зменшенню розміру зараховуваної та виплачуваної йому пенсії;

- зобов'язати здійснити перерахунок виплачуваної пенсії з січня 2014 року по 31 січня 2016 року;

- стягнути борг по пенсії в сумі 71188 грн.;

- зобов'язати здійснити перерахунок розміру пенсії з червня 2009 року по день подання заяви з урахуванням зміни мінімальної пенсії з 19.09.2009 року по 11.01.2016 року відповідно до чинного законодавства.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2016 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2016 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва подано заперечення на касаційну скаргу, в яких воно просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, та є інвалідом ІI групи. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2009 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_2 пенсії з 26.12.2007 року та виплатити заборгованість по виплаті пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Перерахунок пенсії позивачу за постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2009 року було здійснено 04.10.2010 року. Станом на 01.12.2010 року пенсія позивача становила 6422,50 грн.

Розпорядженням відповідача від 23.11.2011 року позивачу було проведений перерахунок пенсії за новою формулою і її розмір становив 1135,74 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки питання застосування норм та положень статтей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вирішувалися законодавчим органом у 2013, 2014, 2015 роках аналогічно, а саме норми вищезазначених статтей підлягали застосування у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік, то в даній справі положення Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, також застосовуються в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України в зазначені роки.

Однак з таким висновком не можна погодитися. виходячи з наступного.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України.

14.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI, який набрав чинності 19.06.2011 року, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статтей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011 та 2012, 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 були визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, з 03.08.2014 року норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при визначенні розміру пенсії ОСОБА_2 у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», а з 03.08.2014 року - постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.

Крім того, оскільки позовні вимоги охоплюють період з 18.06.2009 року по час подання даного позову (січень 2016 року), управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва в запереченнях на адміністративний позов посилалося на пропуск позивачем строку звернення до суду. Однак, судом першої інстанції при розгляді справи по суті не було вирішено питання поважності причин пропуску строку та не прийнято з цього питання вмотивованого рішення, що є порушенням норм процесуального права, на яке не звернув увагу суд апеляційної інстанції.

З урахуванням вищенаведеного судами першої та апеляційної інстанції не з'ясовані обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення що не дає можливості суду касаційної інстанції визначитися в правильності правової оцінки обставин у справі як судом першої інстанції та і судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід належним чином з'ясувати всі обставини справи, дослідити наявні докази, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, встановити дійсний характер правовідносин, що склалися між сторонами, суть права, про захист якого позивач звернувся до адміністративного суду та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.05.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

Л.Т. Черпіцька