Справа № 316/1192/15-а(2-а/316/6/16)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2016 рокусправа № 316/1192/15-а(2-а/316/6/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Шлай А.В. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 травня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в травні 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області (далі - ВК Енергодарської міськради), в якому просила зобов'язати ВК Енергодарської міськради надати суду копію рішення відповідача від 06.10.2014 року № 233 «Про затвердження норм водоспоживання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів» та скасувати його; зобов'язати відповідача вчинити певні дії для здійснення перерахунку плати за спожиті нею та іншими споживачами міста Енергодара гарячої і холодної води та водовідведення, нарахованої з 01.10.2014 року на підставі даного рішення та повернути незаконно отримані кошти за ці послуги на відповідні рахунки споживачів в Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» Енергодарської МР (далі - КП «ПКВ» Енергодарської міськради); відшкодувати витрати на ведення судового процесу і заподіяну моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 31.05.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено а безпідставністю вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити через порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи встановлено, що ВК Енергодарської міськради 06.10.2014 року прийнято рішення № 233 «Про затвердження норм водопостачання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів» (далі - рішення №233).

Вважаючи, що прийняте рішення завищує відповідні тарифи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», та дії відповідача порушують приписи ст.7,9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» №1160-IV від 11.09.2003 року (далі - Закон №1160-IV) стосовно не включення даного регуляторного рішення до плану проектів регуляторних актів та звіту державної регуляторної політики за 2014 рік, а також відсутності його офіційного оприлюднення, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Частиною 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року (далі - Закон №1875-IV) встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 року (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Викладене свідчить, що відповідачем в межах своїх повноважень 06.10.2014 року прийняте оспорюване позивачем рішення №233, яким затверджені згідно з розробленими нормативами норми водоспоживання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів у м. Енергодарі, п.5 якого покладено обов'язок на відповідний відділ міськради оприлюднити рішення не пізніше 10 денного терміну після його прийняття.

Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону №280/97-ВР, рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939 - VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939 - VI) визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації в тому числі на офіційних веб - сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб - порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; 2) за запитами на інформацію.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем дотримано процедуру офіційного оприлюднення вищезазначеного рішення відповідно до вимог Закону №2939 - VI , 09.10.2014 року створено документ в електронному вигляді, 10.10.2014 року рішення №233 міськрадою розміщено на власному веб - сайті за адресою www.en.gov.ua у рубриці «Нормативні акти», а також на інформаційному стенді в приміщенні міськради.

Зазначені обставини спростовують посилання позивача на відсутність оприлюднення відповідачем в жовтні 2015 року оспорюваного рішення.

Посилання позивача на порушення відповідачем приписів ст.7,9 Закону №1160-IV в частині не включення рішення №233 до плану проектів регуляторних актів та звіту державної регуляторної політики за 2014 рік є безпідставними, оскільки частиною 2 ст.3 Закону №1160-IV визначено, що дія цього закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, зокрема в частині актів, якими встановлюються ціни/тарифи на житлово - комунальні послуги.

Пунктом 3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 року (далі - Положення № 848) встановлено, що питання призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад.

Відповідно до приписів п. 18 Положення № 848, розрахунки щодо визначення розміру субсидій для відшкодування витрат населення ,зокрема, на житлово-комунальні послуги, здійснюються у такій послідовності: 1) визначається річний сукупний доход і обов'язкова частка плати за житлово-комунальні послуги у цьому доході; 2) визначається розмір плати за житлово-комунальні послуги на календарний рік відповідно до соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами; 3) визначається розмір субсидії як різниця між вартістю плати за комунальні послуги на календарний рік відповідно до соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного платежу; 4) визначається розмір щомісячної субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», яка набрала чинності з 01.10.2014 року, визначено, що громадянам, , встановлюються соціальні норми з водопостачання холодної, гарячої води та водовідведення на одну особу на місяць, а саме 2,4 куб. м для водопостачання холодної води; 1,6 куб. м для водопостачання гарячої води; 4 куб. м за користування послугами водовідведення.

Встановлені рішенням №233 норми водоспоживання та водовідведення для населення м. Енергодара не є соціальними нормами, зазначене рішення не може бути скасоване з підстав невідповідності цього рішення постанові Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 щодо соціальних норм з водопостачання холодної, гарячої води та водовідведення на одну особу на місяць по країні щодо громадян, які згідно до законодавства мають пільги та субсидії на оплату житлово - комунальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається,що позивач є особою, якій згідно чинного законодавства з червня 2014 року відповідними рішеннями міськради призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг в межах встановлених соціальних норм, але судом першої інстанції помилково зазначено про відсутність призначення позивачу вищезазначеної субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Оскільки зазначена обставина не вплинула на законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, а відповідно до приписів ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань, в силу викладеного відсутні підстави для скасування оспорюваного позивачем рішення відповідача щодо затвердження норм водоспоживання та водовідведення для населення у м. Енергодарі, покладання обов'язку на міськраду вчинити дії для здійснення перерахунку плати за спожиті нею та іншими споживачами м. Енергодара гарячої і холодної води та водовідведення, нарахованої з 01.10.2014 року на підставі даного рішення та повернення отриманих коштів за ці послуги на відповідні рахунки споживачів в КП «ПКВ» Енергодарської міськради.

Так як спричинення моральної шкоди позивачу діями міськради не доведено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у відшкодування понесених нею судових витрат, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.94 КАС України витрати на ведення судового процесу відшкодовуються стороні за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень у разі задоволення позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко