Справа № 1570/3803/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/49795/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013

у справі № 1570/3803/2012 Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Приватного підприємства (ПП) «Кардіган»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (ДПІ)

про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 позов задоволено частково: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення від 12.06.2012: № про збільшення податкових зобов'язань з податку на прибуток у частині донарахування зобов'язань за основним платежем в сумі 149 167,00 грн.; № - про збільшення податкових зобов'язань із ПДВ в частині донарахування зобов'язань за основним платежем в сумі 129710, 00 грн. та 32428,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення від 12.06.2012 № та № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошових зобов'язань із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.05.2012 № 1661/22-3/36612634. Вказана перевірка була призначена на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (ПК) відповідно до постанови старшого слідчого СУ ДПС в Одеській області старшого лейтенанта податкової міліції Вдовиченка Д.М. від 21.03.2012 .

Згідно з цим актом товариство порушило норми підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), пункту 138.2 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.2, 198.3 ст. 198 ПК: завищено валові витрати на загальну суму 4639296, 00 грн. у податковому обліку за 1-й квартал, півріччя, 3-и квартали 2010 року, 2010 рік, 1-й квартал 2011 року за наслідками нікчемних правочинів з поставки від ПП «Клин Маркет», ПП «ОСК-Компані», ПП «Орвіл-Трейдінг», ПП «Дана Маркет Юг», ПП «Кліпертон», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «ОТГ-Груп», , ПП «Віайпі Груп», ТОВ «Юніком Плюс», ПП «Торенс», ТОВ «Фіраст-Трейд», ПП «Юма-Пром»; витрат на 974301,00 грн. за 2-й квартал, 2-3 квартали 2011 року за наслідками нікчемних правочинів з поставки від ТОВ «Холодильник», ТОВ «Флорена Плюс», ТОВ «Майстерня заходів»; завищено податковий кредит на загальну суму 1122717,00 грн. у податковому обліку за жовтень 2009 року - вересень 2011 року за наслідками нікчемних правочинів з поставки від ПП «Клин Маркет», ПП «ОСК-Компані», ПП «Орвіл-Трейдінг», ПП «Дана Маркет Юг», ПП «Кліпертон», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «ОТГ-Груп», ТОВ «Холодильник», ПП «Віайпі Груп», ТОВ «Юніком Плюс», ТОВ «Флорена Плюс», ПП «Торенс», ТОВ «Фіраст-Трейд», ПП «Юма-Пром». У результаті вказаних порушень позивачем занижено податок на прибуток на 1383913,00 грн. у податковому обліку 2009 рік, 1-й квартал, півріччя, 3-и квартали 2010 року, 2010 рік, 1-й, 2-й квартали, 2-3 квартали 2011 року та ПДВ на загальну суму 1122717,00 грн. у податковому обліку за період з жовтня 2009 року по вересень 2011 року.

Висновок про нікчемність правочинів між позивачем та цими постачальниками обґрунтовано посиланням на встановлені ознаки фіктивності постачальників ПП «Клин Маркет», ПП «ОСК-Компані», ПП «Орвіл-Трейдінг», ПП «Дана Маркет Юг», ПП «Кліпертон», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «ОТГ-Груп», ТОВ «Холодильник», ПП «Віайпі Груп», ТОВ «Юніком Плюс», , ПП «Торенс», ТОВ «Фіраст-Трейд», ПП «Юма-Пром», як-то: відсутність цих юридичних осіб за місцезнаходженням; задіяння їх у схемах незаконної податкової мінімізації; відсутність у них основних фондів, трудових ресурсів та інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення поставки; письмових підтверджень від засновників та керівників ПП «Орвіл-Трейдінг», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «Клин Маркет», ПП «Кліпертон» про їх непричетність до діяльності цих юридичних осіб та створення останніх з метою незаконної податкової мінімізації; порушення кримінальних справ за фактами фіктивного підприємництва з використанням ПП «Орвіл-Трейдінг», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «Клин-Маркет», ПП «ОСК-Компані»; не підтвердження позивачем фактичного руху товару (спеціальний одяг, засоби особистого захисту, миючі засоби) від цих постачальників (під час перевірки позивач для підтвердження показників податкового обліку за операціями з цими контрагентами надав тільки податкові накладні, видаткові накладні, розрахункові документи).

За результатами перевірки контролюючим органом стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.06.2012 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 1383913,00 грн. за основним платежем та 254286,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 1122717,00 грн. за основним платежем та 236793,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ПП «Клин Маркет», ПП «ОСК-Компані», ПП «Орвіл-Трейдінг», ПП «Дана Маркет Юг», ПП «Кліпертон», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «ОТГ-Груп», ТОВ «Холодильник», ПП «Віайпі Груп», ТОВ «Юніком Плюс», ТОВ «Флорена Плюс», ПП «Торенс», ТОВ «Фіраст-Трейд», ПП «Юма-Пром» товарів (спеціальний одяг, засоби особистого захисту, миючі засоби) від імені цих постачальників виписано на адресу позивача видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми валових витрат, витрат та податкового кредиту у податковому обліку за вищевказані податкові звітні періоди.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких положень, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно з підпунктом 5.2.1 цієї статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат (витрат) та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому процесі у судовому процесі встановлені обставини у справі, які спростовують реальний характер поставок позивачу від ПП «Клин Маркет», ПП «ОСК-Компані», ПП «Орвіл - Трейдінг», ПП «Дана Маркет Юг», ПП «Кліпертон», ПП «Агроресурс-Південь», ПП «ОТГ -Груп», ТОВ «Холодильник», ПП «Віайпі Груп», ТОВ «Юніком Плюс», ПП «Торенс», ТОВ «Фіраст-Трейд», ПП «Юма - Пром» товарів.

Такими обставинами суд першої інстанції визнав негативну податкову та господарську поведінку вище зазначених юридичних осіб, відсутність їх за місцезнаходженням; відсутність у них матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних як для здійснення господарської діяльності взагалі, так і для поставки позивачу товарів; створення цих юридичних осіб з метою задіяння в схемах незаконної податкової мінімізації (створення штучних умов для зменшення податкових зобов'язань іншими платниками податків). Ці обставини встановлені судом на підставі оцінки доказів у справі, яка відповідає вимогам ст. 86 КАС України, з врахуванням, в тому числі, отриманої ДПІ під час здійснення заходів податкового контролю податкової інформації щодо діяльності зазначених вище юридичних осіб, виконання ними податкового обов'язку; свідчень директора та засновника ПП «Орвіл-Трейдінг» ОСОБА_6, директора ПП «Агроресурс-Південь» ОСОБА_9, директора та засновника ПП «Клин Маркет» ОСОБА_8, які вони надали в межах розслідування кримінальних проваджень, порушених за фактами фіктивного підприємництва з використанням цих юридичних осіб, щодо дійсних цілей створення останніх. З огляду на відсутність з боку ДПІ доказів щодо виконання ТОВ «Флорена-Плюс» податкового обов'язку та підтвердження позивачем витрат, задекларованих за 3-й квартал 2011 року в сумі 648550,00 грн., та податкового кредиту, задекларованого за липень, серпень, вересень 2011 року в сумі 129710,00 грн., первинними документами (договір, специфікація поставки до договору, податкові накладні, видаткові накладні), які за формою та змістом відповідають нормативно встановленим вимогам, суд першої інстанції визнав недоведеним з боку ДПІ правомірності збільшення грошового зобов'язання ПП "Кардіган» з податку на прибуток на 149167,00 грн. та з ПДВ на 129710,00 грн. за основним платежем та на 32428,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), що і було, за висновком суду, підставою для скасування податкових повідомлень-рішень у відповідних частинах.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 27.03.2012 у справі за позовом Приватного підприємства «Ангара» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

У постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Ампір СВ» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України, застосовуючи норми підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги повністю, апеляційний суд, обмежившись тим, що перевірка ПП «Кардіган», за наслідками якої складено акт від 16.05.2012 № 1661/22-3/36612634, призначена на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 ст. 78 ПК та постанови слідчого від 21.03.2012 в кримінальному провадженні, а на час прийняття оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень рішення суду за наслідками розслідування цієї кримінальної справи не було ухвалено, зробив висновок про неправомірність податкових повідомлень-рішень.

Дійсно, доказами у справі підтверджено, що виїзна позапланова перевірка ПП «Кардіган», висновки якої стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, була призначена на підставі постанови старшого слідчого СУ ДПС в Одеській області старшого лейтенанта податкової міліції Вдовиченка Д.М. від 21.03.2012, прийнятої у кримінальному провадженні № 2, порушеному відносно громадянина ОСОБА_6, засновника та директора ПП «Орвіл-Трейдінг», за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 ст. 78 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано постанову суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні;.

У разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність (пункт 86.9 ст. 86 ПК у редакції до внесення змін Законом України від 20.11.2012 № 5503-VІ).

Згідно з вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2012, який набрав законної сили 25.09.2012, ОСОБА_6, визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 5 ст. 27, частиною 2 ст. 205 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 51000,00 грн. Цим вироком було встановлено обставини створення ПП «Орвіл-Трейдінг» з метою прикриття незаконної діяльності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування норм підпункту 78.1.11 пункту 78.1 ст. 78 та пункту 86.9 ст. 86 ПК, висловленою у постанові від 17.11.2015 у справі за позовом ТОВ «Салді-сервіс» до ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відсутність відповідного рішення суду в кримінальній справі не дає підстав органу податкової служби для прийняття податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання платнику податків за результатами перевірки, призначеної в рамках кримінальної справи. Водночас, первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум ПДВ до податкового кредиту за такими документами є безпідставним. До такого висновку Верховний Суд України прийшов при оцінці судових рішень, в яких були враховані обставини фіктивності постачальника, встановлені вироком суду, винесеного після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до частини 1 ст. 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Відповідно до пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 21.12.2010 № 969, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за № 1401/18696 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 1 листопада 2011 року № 1379), всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на такий зміст правового регулювання, встановлений вище наведеними нормами, внаслідок чого дійшов неправильного висновку щодо результату розгляду спору.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не було підстав, встановлених ст. 202 КАС України, для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Касаційний перегляд справи здійснено в межах касаційної скарги, як це встановлено частиною 2 ст. 220 КАС України.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково, скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко