Справа № 809/3369/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Справа № 876/5126/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ТОВ «Ерзі» звернулося в суд з позовом до відповідача - ДПІ у м. Івано Франківську, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення- рішення від 11 серпня 2015 року: № , яким позивачу донараховано ПДВ на суму 64652,50 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 90697,50 грн.; №, яким позивачу донараховано авансові внески з податку на прибуток на суму 22927 грн., в тому числі основний платіж - 1298 грн., штрафні санкції - 21629 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що контролюючим органом правомірно зменшено позивачу витрати по операціях з ПП «Дніпрокомплект», донараховано податок на прибуток та ПДВ, оскільки ТОВ «Ерзі» надало до перевірки накладну на поставку товару - бензину А-80 за вересень 2012 року, у бухгалтерському обліку така операція відображена, однак позивачем не представлено документи, які б засвідчили якість товарів, а саме: сертифікат відповідності, технічний паспорт, та товарно- транспортні накладні, інші перевізні документи, які підтверджують факт відправлення- отримання товарів, що свідчить про відсутність фактичного відвантаження та реальної поставки бензину А-80 від ПП «Дніпрокомплект». Разом з тим, необхідність подання таких документів передбачена Інструкцією про порядок прийомки, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго №281/171/578/155від 20 травня 2008 року. Крім того, податковий орган правомірно зменшив позивачу витрати на списання запасних частин на ремонт орендованих автомобілів у 2012 та 2013 роках, оскільки платником податків - ТОВ «Ерзі» завищено витрати на списання запасних частин понад суму встановленого ліміту витрат на поліпшення за звітний (податковий) період в розмірі 10%.. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (апелянта)- Яремак Т.І. подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача - Гуменюк Б.С. подав заперечення та доповнення до заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 26 червня по 10 липня 2015 року ДПІ в м.Івано-Франківську провела документальну планову виїзну перевірки ТОВ «Ерзі» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2014 року, якою встановлено порушення позивачем пп.134.1.4 п.134.1 ст.134, п.135.1, 135.2 ст.135, п.137.1, ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.4, п.138.6 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.146.11, п.146.12 ст.146 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 72558 грн.; п.57.1 ст.57 ПК України, в результаті чого занижено авансові платежі з податку на прибуток за січень-лютий 2013 року на 13966 грн. (6983,22 грн. х 2), березень 2013 року-лютий 2014 року на 64749 грн. (5397,42 грн. х 12), березень 2014 року - грудень 2014 року на 6490 грн. (649 грн. х 10); п.198.1, п.198.2, 198.3, ст.193 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 51722,0 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 3048/09-15-22-02/32076573 від 27 липня 2015 року.

11 серпня 2015 року на підставі вказаного акта ДПІ в м.Івано-Франківську прийняла податкові повідомлення- рішення: № , яким позивачу донараховано ПДВ на суму 64652,50 грн. (51722 грн. - основний платіж, 12930,50 грн. - штрафні санкції); №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 90697,50 грн. (72558 грн. - основний платіж, 18139,50 грн. штрафні санкції); №, яким позивачу донараховано авансові внески з податку на прибуток на суму 22 927 грн. (1298 грн. - основний платіж, 21629 грн. - штрафні санкції).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з відсутності факту порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства. Позивачем правомірно сформовано розмір сум витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з ПП «Дніпрокомплект», оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентом - ПП «Дніпрокомплект» належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін. Також позивачем правомірно віднесено до інших витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток витрати на технічне обслуговування автомобілів. Протиправним є донарахування позивачу авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств по розрахунку щомісячного авансового платежу, оскільки таке є передчасним у цьому випадку.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Згідно з п.138.1, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

П.44.1 ст.44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, який підлягав перевірці, ТОВ «Ерзі» здійснено операції з придбання у ПП «Дніпрокомплект» бензину марки А-80 кількістю 38085 л. за ціною 7,17 грн. на загальну суму 310331,00 грн., ПДВ складає 510721,83 грн.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач долучив податкову накладну від 26 вересня 2012 року №25, рахунок № 03092003 від 03 вересня 2012 року, накладну № 0309003 від 03 вересня 2012 року, товарно-транспортну накладну від 03 вересня 2012 року.

Позивач належним чином відобразив у бухгалтерському обліку вказану господарські операції із контрагентом ПП «Дніпрокомплект», що підтверджується, зокрема, записами Д-т рахунку 281 «ТМЦ на складі», К-т рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

У спірних правовідносинах податковим органом поставлено під сумнів факт переміщення товару, оскільки ТОВ «Ерзі» не надало до перевірки товарно - транспортні накладні, інші перевізні документи, які підтверджують факт відправлення-отримання товарів, що свідчить про відсутність фактичного відвантаження та реальної поставки бензину А-80 від ПП «Дніпрокомплект», а також сертифікат відповідності та технічний паспорт товару.

Вимога податкового органу підтвердити отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, які постачалися від ПП «Дніпрокомплект» товарно-транспортними накладними, є протиправною, оскільки законодавець не ставить у залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Наявність товарно-транспортних накладних при здійсненні перевезень передбачено наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які регулюють питання перевезення, а не питання податкового обліку та звітності. Товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, відсутність таких накладної у позивача само по собі не може слугувати підставою для визнання господарських операцій недійсними. Відсутність документів щодо транспортування товарів вказує на неналежне виконання договірного обов'язку контрагентом по передачі пакету документів покупцеві, проте не підтверджує факту безтоварності операції з цим контрагентом.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Враховуючи вищенаведене, безпідставними є твердження апелянта про те, що внаслідок відсутності товарно-транспортних накладних господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не мали місця (не здійснювалися).

Відсутність транспортних документів не свідчать про неправомірне формування позивачем податкових зобов'язань, оскільки зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами купівлі - продажу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ТОВ «Ерзі» не здійснювало перевезення нафтопродуктів та не включало вартість послуг перевезення до витрат, а суми ПДВ з послуг перевезення до податкового кредиту. Перевезення здійснювалось за рахунок ПП «Дніпрокомплект».

Безпідставними також є покликання апелянта на відсутність якісних посвідчень або сертифікатів якості, документів, що підтверджують комплектність товарів, оскільки сертифікати якості на товар не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містять інформації про господарську операцію та не підтверджують її здійснення, їх наявність не передбачена правилами ведення бухгалтерського та/або податкового обліку на підприємстві.

Наявність чи відсутність у позивача сертифікатів якості на придбану ним продукцію ніяким чином не впливає на право формування ним витрат та податкового кредиту, оскільки виникнення такого права закон пов'язує з іншими підставами, а саме: з фактом придбання товарів для використання в господарській діяльності та сплати при цьому в ціні товару податку на додану вартість.

Таким чином, контролюючий орган не може робити висновок про нереальність господарських операцій в залежності від наявності або відсутності сертифікатів якості на товар.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач долучив до матеріалів справи: рахунок №3/03092003 від 03 вересня 2012 року; накладну №0309003 від 03 вересня 2012 року; товарно- транспортну накладу від 03 вересня 2012 року; сертифікат відповідності UA.1.146.0119459-12 на продукцію: неетильований автомобільний бензин марки «Нормаль-80», терміном дії з 24 липня 2012 року по 01 липня 2013 року; паспорт на неетильований автомобільний бензин марки «Нормаль-80» кл.2 про відповідність вказаного товару вимогам ГОСТ 31077-2002.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що контрагент позивача - ПП «Дніпрокомплект» на момент здійснення господарських операцій знаходився на податковому обліку як платники ПДВ, його свідоцтво про державну реєстрацію платника ПДВ на час здійснення господарських операцій з позивачем не було анульоване, правочини з цим суб'єктами господарювання, а також первинні бухгалтерські та податкові документи не визнані у встановленому чинним законодавством України порядку недійсними.

Таким чином, матерілами справи підтверджується, що господарські операції між позивачем та його контрагентом - ПП «Дніпрокомплект» належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача по КВЕД: Роздрібна торгівля пальним.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання податкового органу на зафіксовані Дніпродзержинською ОДПІ в Акті № 79/1/04-03-22-01-08/25018797 від 16 січня 2014 року порушення ПП «Дніпрокомплект» вимог податкового законодавства, оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 804/12548/14 (яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року) визнано протиправними дії Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, щодо коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ ПП «Дніпрокомплект» у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, що було здійснено на підставі акту перевірки від 16 січня 2014 року № 79/1/04-03-22-01-08/25018797; зобов'язано Дніпродзержинську ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області відновити показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ ПП «Дніпрокомплект» у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, що було здійснено на підставі акту перевірки 16 січня 2014 року № 79/1/04-03-22-01- 08/25018797.

Таким чином, вищенаведене спростовує покликання відповідача про неправомірне включення до витрат та податкового кредиту з ПДВ позивача витрат з придбання бензину від ПП «Дніпрокомплект» по податковій накладній від 26 вересня 2012 року, а також в цій частині неправомірно донараховано податок на прибуток.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність формування розміру сум витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з ПП «Дніпрокомплект», доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Даючи правову оцінку висновку податкового органу про порушення ТОВ «Ерзі» п.146.11, п.146.12 ст.146 ПК України, в результаті чого позивачем завищено витрати операційної діяльності шляхом безпідставного зменшення витрат на списання запасних частин на ремонт орендованих автомобілів у 2012 та 2013 роках, колегія суддів виходить з таких підстав.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, в тому числі, з витрат операційної діяльності.

Згідно з п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, зокрема серед іншого, витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі ст.ст.144-148 цього Кодексу, з урахуванням п. 146.11 і 146.12 ст.146 та п.148.5 ст.148 цього Кодексу.

Відповідно до п.144.1 ст.144 ПК України амортизації підлягають витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

П.31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну від 30 вересня 2003 року № 561, передбачає, що вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням та ремонтом об'єкта, визначену у порядку, встановленому податкових; законодавством. Прикладами такого поліпшення є: а) модифікація, модернізація об'єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

Відповідно до п.1.3 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 р. № 102, ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин; поточний ремонт - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами); капітальний ремонт- ремонт, який виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною чи відновленням будь-яких частіш, у тому числі базових.

Згідно з п.п.1.2, 1.3 цього Положення мета технічного обслуговування і ремонту - підтримування дорожніх транспортних засобів у технічно справному стані та належному зовнішньому вигляді, забезпечення надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки; технічне обслуговування - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування.

Відповідно до п.3.19 Положення операції щодо заміни на дорожньому транспортному засобі шин та акумуляторних батарей не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ.

Таким чином, заміна шин, акумуляторних батарей та запасних запчастин взамін відпрацьованим, не пов'язані з поліпшенням, модернізацією та ремонтом об'єкта, оскільки транспортний засіб в даному випадку не змінює потужності, така заміна не призводить до збільшення майбутніх економічних вигод.

Відповідно до актів на списання від 31 грудня 2012 року №СпТ-000019, від 31 грудня 2013 року №СпТ-000017 ТОВ «Ерзі» у період, що підлягав перевірці, списувались на технічне обслуговування транспортних засобів шини, тосол, фільтри масляні, ремні, гайки, які не призвели до поліпшення основних засобів, а були спрямовані не недопущення псування об'єктів при подальшій експлуатації.

Таким чином, здійснення технічного обслуговування об'єктів основних засобів не можна віднести до поліпшення основних засобів, технічне обслуговування є лише підтриманням об'єкту у робочому стані, після технічного обслуговування нічого не поліпшується, а лише відновлюється первісний ресурс об'єкта.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що витрати на технічне обслуговування автомобілів в цьому випадку, згідно з п.138.1 ст.138 ПК України, позивачем правомірно віднесено до інших витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів також вважає протиправним донарахування позивачу авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств по розрахунку щомісячного авансового платежу, оскільки, як встановлено судом, позивачу протиправно збільшили грошове зобов'язання з податку на прибуток, що призвело до неправомірного збільшення ставок авансових внесків з цього податку за звітний період.

Представник ДПІ у м.Івано-Франківську в судовому засіданні акцентував увагу на тому, що у ході перевірки документи, що містяться у матеріалах справи не надавались, тому, враховуючи приписи п.44.6 ст.44 ПК України, вважаться, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення податкової звітності.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги вказаних покликань апелянта, оскільки відсутність або ненадання певних документів під час перевірки, на переконання суду, не може бути підставою для відмови у їх оцінці під час судового розгляду справи, адже положення ст.ст.11,71,86 КАС України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. При цьому, суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки, позаяк процедура збору доказів у судовому процесі не обмежена проведенням податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 11 серпня 2015 року: №, №, № прийняті неправомірно та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у справі № 809/3369/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвли виготовлено 07 листопада 2016 року.