Справа № 308/11596/16-а
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., перекладача Джаміль ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, адміністративну справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 8 листопада 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 9 листопада 2016 року.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 4 листопада 2016 року відповідач був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав. Так, у відповідача документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України не має, перебуває на території України незаконно, на територію України потрапив незаконним шляхом, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичі на території України відсутні.

Враховуючи зазначене, позивач просить на підставі ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити за межі території України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, та затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на підставі п. 5 ч.2 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 Борхан у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що разом зі своїм батьком змушені були покинути свою країну. Пояснив, що його батько є журналістом, який висвітлював діяльність правлячої у країні влади, однак внаслідок переслідувань змушенні були залишити країну, їх дід був вбитий. Пояснив що не мав можливості звернутись з заявою у встановленому порядку з метою надання статусу біженця, оскільки не розуміє саму процедуру наявну в нашій країні. Хоч і володіє мовою фарсі, однак лише на рівні розмовної, писати або читати на такій не знає. Однак бажає звернутись як тільки буде надана така можливість. Пояснив, що на даний час він разом з батьком не може повертатись в країну походження, оскільки там їм загрожує пнебезпека їх життю. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-7 КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 4 листопада 2016 року громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав.

7 листопада 2016 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного правопорушення штабу Чопського прикордонного загону було прийнято рішення про поміщення громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст.30 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обовязкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому суд зазначає, що обовязковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України. Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

У звязку із зазначеним вище суд приходить до висновку, що після затримання відповідача позивачем не приймалося рішення про його примусове видворення із наданням строку добровільного виконання цього рішення в порядку ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Таким чином позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України.

Більше того, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоровю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового та тимчасового захисту» біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Так, державам-членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам у звязку з проведенням постійних бойових дій у ОСОБА_3 з грудня 2010 року, які продовжуються і до сьогодні. (Керівництво УВКБ ООН з оцінки потреби міжнародного захисту осіб, які шукають притулку з ОСОБА_3, редакція 06.08.2013 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_3 і шукає притулок. Повернення відповідача до країни походження може загрожувати його життю або здоровю, безпеці або свободі внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для примусового видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 160-163, 183-7 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Борхан, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6