Справа № 802/1341/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 р. м. Вінниця Справа № 802/1341/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної Ольги Сергіївни

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: управління Держпраці у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області (далі - Управління, відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.08.2016 року управління Держпраці у Вінницькій області проводилася позапланова перевірка додержання законодавства про працю позивача, за результатами якої прийнято постанови які, на думку позивача, є протиправними та підлягають скасуванню. Вважає, що управлінням Держпраці у Вінницькій області не було підстав для проведення перевірки, оскільки при її проведені відповідачем порушено вимоги Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким накладено мораторій на проведення перевірок. Крім того, Управлінням оскаржувані постанови були винесені з порушенням порядку розгляду справи про накладення штрафу.

За наведених обставин, позивач вважаючи вказані рішення протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд скасувати постанови №02-01-12/635-243, №02-01-12/635-244, №02-01-12/635-245 від 23.08.2016 року.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

В ході розгляду даного спору у судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_4 - головного державного інспектора управління Держпраці у Вінницькій області, яка здійснювала перевірку ФОП ОСОБА_1 Свідок у судовому засіданні пояснила, що під час перевірки на ОСОБА_1 не здійснювала будь-якого морального чи психологічного тиску, не погрожувала щодо притягнення до кримінальної відповідальності та не диктувала пояснення, які були взяті до уваги під час перевірки.

Також, в якості свідка було допитано ОСОБА_5, за скаргою якого була призначена позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 Свідок у судовому засіданні пояснив, що з листопада 2015 року працював водієм у ФОП ОСОБА_1 трудову діяльність здійснював на автомобілі DAF держ. номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 Вантаж перевозив на підприємство - ТОВ «Барлінек Інвест». Трудового договору оформлено не було. За січень 2016 року не виплатив заробітної плати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.08.2016 службовими особами управління Держпраці у Вінницькій області проведено позапланову перевірку та встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю.

Перевірка проводилася на підставі звернення ОСОБА_5 від 26.07.2016 року та згоди Державної служби України з питань праці №7871/4/4.2-ДП-16 від 27.07.2016 року управлінням Держпраці у Вінницькій області, відповідно до наказу № 629-о від 16.08.2016 року та направлення на проведення перевірки № 2747 від 16.08.2016 року.

За результатами перевірки прийнято акт перевірки № 02-01-12/635 від 17.08.2016 року, в якому зафіксовані порушення позивачем норм трудового законодавства, а саме вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст. 116 КЗпП України, ч.1 ст. 117 КЗпП України, ст. 83 КЗпП України, ст. 253 КЗпП України.

Вказаний акт перевірки підписаний позивачем без зауважень.

В подальшому, Управлінням Держпраці у Вінницькій області вручено позивачу повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться 23.08.2016 року о 11 год. 30 хв. за адресою місто Вінниця, вулиця Магістратська, 37, кімната № 11.

Проте, 23.08.2016 року адвокатом ОСОБА_1 та самим ОСОБА_1 подані заяви про відкладення розгляду справи про накладення штрафу, у зв'язку з необхідністю ознайомитись із матеріалами перевірки. Крім того, позивачем зазначено, що він відмовляється від своїх пояснень наданих в ході проведеної перевірки, оскільки на нього перевіряючим здійснювались погрози щодо притягнення до кримінальної відповідальності та вчинявся психологічний та моральний тиск.

Однак, 23.08.2016 року на підставі вказаного вище акту Управлінням Держпраці у Вінницькій області були винесені наступні постанови:

1) постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 02-01-12/635-243 від 23.08.2016 року, якою на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за використання праці громадянина ОСОБА_5 без укладення трудового договору оформленого розпорядженням власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому КМУ та виплати йому заробітної плати без нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків, накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати на загальну суму 43500,00 грн.;

2) постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 02-01-12/635-244 від 23.08.2016 року, якою на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за порушення строків розрахунку із звільненим ОСОБА_5 понад один місяць, накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати на загальну суму 4350,00 грн.;

3) постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 02-01-12/635-245 від 23.08.2016 року, якою на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за наявності інших порушень вимог чинного законодавства, накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на загальну суму 1450,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними постановами, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386) Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 вказаного Положення визначено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедура проведення відповідачем перевірок встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390 (далі - Порядок № 390).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки.

Як було встановлено судом та підтверджується актом перевірки № 02-01-12/635 від 17.08.2016 року, ФОП ОСОБА_1 без укладання трудового договору виплатив ОСОБА_5 за період з листопада по грудень 2015 року заробітну плату в розмірі 16000,00 грн. Табелі обліку робочого часу та відомості про нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_1 також не велись та не оформлялись, чим допущено порушення вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці". Також встановлення порушення щодо виплати всіх належних коштів звільненому з роботи працівникові в день звільнення, чим допущено порушення вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Разом з тим, не виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чим допущено порушення вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Крім того, ОСОБА_5 не була нарахована та не проведена виплата грошової компенсації за всі дні не використаної щорічної відпустки, чим допущено порушення вимоги ст. 83 КЗпП України та не сплачувався єдиний соціальний внесок за працівника, чим допущено порушення вимоги ст. 253 КЗпП України.

Водночас, слід зауважити, що у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначені вище факти визнав. Відтак, на переконання суду, твердження позивача, щодо того, що пояснення під час перевірки були написані під диктовку співробітника Управління Держпраці у Вінницькій області є хибними.

Крім того, позивач зазначив, що вказане не є трудовими відносинами, тому що не міг самостійно виконувати замовлення на вантажні перевезення, в зв'язку із певними сімейними обставинами, а тому декілька разів звертався з проханням перевезти вантаж до ОСОБА_5, який мав необхідні навички та досвід у перевезенні вантажів. Вказані прохання носили разовий характер та за кожне окреме перевезення він сплачував ОСОБА_5 певну винагороду.

Проте, суд не приймає до уваги зазначені доводи, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, шостої статті 6 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частина друга статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з вимогами частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначає Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР).

Як зазначено у статті 1 Закону № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону № 108/95-ВР працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (частина друга статті 30 Закону № 108/95-ВР).

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні щодо перевезення вантажу перевізником ФОП ОСОБА_1 на ТОВ «Барлінек Інвест», де водієм зазначено ОСОБА_5 Вказані товарно-транспортні накладні датовані листопадом 2015 року, груднем 2015 року та січнем 2016 року, що підтверджує системність виконання робіт ОСОБА_5 як водія перевізника ФОП ОСОБА_1 Крім того, як уже встановлено, за виконання вказаної роботи ОСОБА_5 отримував від ФОП ОСОБА_1 винагороду.

Таким чином, суд вважає, що позивачем було фактично допущено до роботи ОСОБА_5 по перевезенню вантажу до вантажоотримувача - ТОВ «Барлінек Інвест» оскільки робота провадилась за розпорядженням та з відома ФОП ОСОБА_1

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що сукупність встановлених фактів свідчить про постійний характер роботи ОСОБА_5, як працівника, у ФОП ОСОБА_1, з його відома та згоди, отже він дійсно перебував з ним в трудових відносинах, хоча прийняття на роботу належним чином оформлене не було.

Разом з тим, позивач вказує на порушення відповідачем порядку розгляду справи про накладення штрафу, а саме п. 5 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскільки Управлінням не були взяті до уваги його клопотання та клопотання його адвоката Болманенка О.О. про відкладення розгляду справи про накладення штрафу.

Суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

Процедура накладення таких штрафів врегульована постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Пунктом 6 Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу (фінансових санкцій) позивача було повідомлено 17.08.2016 року, про що свідчить його особистий підпис у повідомленні, тобто з дотриманням вимог п. 6 Порядку №509.

Відповідно до пункту 5 Порядку №509 у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. (п. 7 Порядку №509).

Як встановлено судом, клопотання адвоката Болманенка О.О. про перенесення розгляду справи було подано до початку розгляду справи, однак, суд вважає, що воно подане не уповноваженою особою, з огляду на наступне.

Згідно п. 1.3 договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 адвокатом Болманенком О.О., адвокату надаються усі права, які надані законодавством представнику особи, що бере участь у справі про адміністративне правопорушення, згідно КУпАП. Враховуючи, що питання накладення фінансових санкцій не регулюються КУпАП і дана справа не є справою про адміністративне правопорушення, адвокат Болманенко О.О., за даним договором, не наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів позивача при розгляді даної справи.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано заяву про перенесення розгляду справи уже після розгляду справи про накладення штрафу та відповідно прийняття оскаржуваних постанов, що підтверджується резолюцією начальника Управління Держпраці у Вінницькій області.

Позивач в обґрунтування заявленого позову також посилається, на норми Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71).

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №71 встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

На переконання суду, враховуючи назву, структуру та зміст Закону № 71 його сфера застосування стосується виключно внесення змін до Податкового кодексу України, а також законодавчих актів щодо податкової реформи. У тих випадках, коли нормативно-правовими актами вносяться зміни до діючого законодавства, це прямо зазначається у його тексті. В Законі № 71 не міститься роз'яснення щодо сфери застосування, окрім норм що встановлюють, змінюють або припиняють дію податкових правовідносин та відсутні посилання на законодавчі акти в сфері охорони праці.

Згідно пункту 2.6. Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2013 року за №742/23274 (далі - Порядок № 742/23274): розпорядчий документ повинен мати преамбулу - вступну частину, яка має посилання на відповідну структурну одиницю компетенційного нормативно-правового акта, дає стислу інформацію про необхідність та мету прийняття цього акта і підлягає врахуванню при роз'ясненні та застосуванні нормативно-правового акта.

З наведеного можна зробити висновок, що Закон №71 направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, оскільки іншого не передбачено в означеному Законі та підтверджується переліком пов'язаних нормативно-правових актів, які змінені в результаті прийняття Закону № 71, який розміщений на офіційному сайті Державної фіскальної служби України.

Відповідно до Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, контролюючими органами є Державна фіскальна служба України та її територіальні органи (пункт 41.1 статті 41 ПК України).

Відповідач не є органом, який формує та реалізує податкову та митну політику України і при виконанні покладених на нього владних функцій не керується нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 15 Положення про Головне управління Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 року №340, відповідно до покладених повноважень територіальні органи Держпраці, зокрема, здійснюють державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Окрім того, суд наголошує, що нормами п.8 Розділу ІІІ більш пізнього Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-VІІІ, обмеження щодо проведення контрольних заходів стосувались лише періоду з 01.01.2015 по 30.06.2015, тобто на час винесення наказу на проведення перевірки від 16.08.2016 року №629-о та проведення контрольного заходу 17.08.2016 року будь-які обмеження щодо проведення перевірки стосовно позивача не діяли.

Відповідно до п. 1 - 2 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 4 Положення, служба Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Таким чином, враховуючи викладене вище суд дійшов висновку, що Управління Держпраці у Вінницькій області, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади - Державної служби України з питань праці, мало усі законні права па проведення перевірки ФОП ОСОБА_7, оскільки норми Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" у даних правовідносинах не застосовуються.

В ст. 265 КЗпП України визначено відповідальність за порушення законодавства про працю, а саме посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком розгляду справи суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що планова перевірка проводилася управління Держпраці у Вінницькій області правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, з урахуванням всіх обставин. Крім того, матеріалами справи доведено та не заперечується позивачем достовірність визначених в акті перевірки порушень норм трудового законодавства, а відтак прийняті за наслідком проведеної перевірки постанови №02-01-12/635-243, №02-01-12/635-244, №02-01-12/635-245 від 23.08.2016 року, якими накладено на позивача штраф у сумі 43500,00 грн., 4350,00 грн. та 1450,00 грн. відповідно, є правомірними, в зв'язку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна