Справа № 825/926/16
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м.Чернігів Справа № 825/926/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу № 825/926/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 03.01.2003 по 19.04.2016).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звільнений зі служби 02.01.2003 року, проте повний розрахунок проведений відповідачем лише 19.04.2016. Позивач, вважаючи, що порушено його законні права та інтереси, звернувся до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 03.01.2003 по 19.04.2016).

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про дату,час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив таке.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 825/246/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про стягнення недоплаченого заробітку за період з 01.12.1996 по 31.03.2001 в розмірі 6517,5 грн. задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 6517,5 грн.

Позивач посилається на те, що повний розрахунок проведений відповідачем 19.04.2016.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Більше того, згідно практики Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02), Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 квітня 2010 року зазначив наступне. "… 56. Незважаючи на відмінності в результатах проваджень проти СМЗ та СМСК виявляється, що доводи заявниці не було прийнято судами. Зокрема, рішення суду від 15 червня 1999 року та 26 листопада 2003 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог заявниці ґрунтувалися на тому, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю могла вимагатись заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати рішеннями від 8 липня 1997 року та 25 травня 1998 року та що тримісячний строк для вчинення процесуальних дій розпочався з цих дат (див., зокрема, пункт 15 вище). З прийняттям цих рішень статті 116 та 117 Кодексу законів про працю більше не застосовуються у справі заявниці, а зобов'язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобов'язання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. 57. У зв'язку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв'язку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. 65. З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду."

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 05.10.2015 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 825/246/16 скасовано та постановлено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідачем надано особові рахунки, згідно яких позивачу виплачувалась надбавка за особливі умови праці за спірний період, а довідка, яка, на думку позивача, підтверджує факт її несплати не є належним доказом. Рішення суду набрало законної сили.

Частина перша статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини другої статті 255 КАС України преюдиційне мають значення обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватись в іншій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 825/246/16 мають преюдиційне значення по даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушень норм статті 117 КЗпП України.

При вирішенні спору суд також керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко