Справа № 463/465/15-а,2-а/463/3/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р. Справа № 876/6861/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2005 року №1596 «про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона являється наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного з будинкоуправлінням №4 КЕВ м. Львова договору житлового найму та виданого ордеру від 14.10.1998 року. Вказаний будинок віднесений до державного житлового фонду та перебуває на балансі, у віданні та управлінні КЕВ м. Львова, квартири в ньому не приватизовані. Крім цього, земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 відноситься до земель оборони і подана в постійне користування МО України.

Визнала, що дійсно мешканцями квартири АДРЕСА_1 було здійснено реконструкцію шляхом прибудови до квартири, однак вказана прибудова не являється самочинною та не підлягає демонтажу, оскільки відповідає усім будівельним-нормам та правилам, щодо неї існує згода більшості мешканців цього будинку, крім цього розпорядженням начальника КЕВ м. Львова від 30.01.2008 року їм дозволено провести відповідну реконструкцію будинку, а в технічному паспорті відсутня відмітка про самочинне будівництво.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 02.08.2016 року, в задоволенні позову відмовлено за його безпідставністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2005 року №1596 «Про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1» (а.с.7 том 1), затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол №5-29 параг.21 від 25.10.2005 року) про те, що враховуючи те, що прибудова розмірами 10,00м х 1,40 м та 2,50 х 4,00 м до будинку АДРЕСА_1 здійснена мешканцем квартири №14 самовільно, на не відведеній земельній ділянці, без погодженої проектної документації, без дозволу інспекції Держархбудконтролю на ведення будівельних робіт, в зв'язку зі скаргами мешканця квартири №30 вказаного будинку - прибудова підлягає демонтажу в місячний термін за кошти мешканця квартири №14 ОСОБА_5 Зобов'язано громадянина ОСОБА_5 демонтувати самовільно здійснену прибудову до будинку АДРЕСА_1 в місячний термін за власні кошти.

Апелянт, вважає, що вказане розпорядження прийнято з порушенням принципу законності, обґрунтованості та рівності перед законом, з перевищенням повноважень, та порушує її права як мешканки квартири АДРЕСА_1 на користування прибудовою, яку вона не вважає самочинним будівництвом.

Однак, колегія суддів з даним твердженням не погоджується зважаючи на наступне.

Як встановлено, квартира АДРЕСА_1 на момент винесення оскаржуваного розпорядження була не приватизована, перебувала у державній власності та оперативному управління Міністерства оборони України.

Основним квартиронаймачем квартири являється ОСОБА_5 згідно з договором найму житла, укладеного на підставі ордеру від 14.10.1998 року №4 (а.с.12-13 том 1). Окрім основного квартиронаймача, в квартирі зареєстрована та проживає його донька ОСОБА_3, та інші члени сім'ї, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.11).

В 2005 році основним квартиронаймачем було здійснено прибудову до квартири АДРЕСА_1 за рахунок прибудинкової території, зазначена обставина не заперечується апелянтом та третіми особами - інші наймачі квартири.

Згідно з ч.І ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи видно, що апелянтом не представлено жодного доказу про те, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження вказана прибудова здійснювалася на підставі дозволів на ведення будівельних робіт органів влади, що здійснюють контроль у сфері будівництва, що така прибудова відповідала існуючим на той час будівельним нормам і правилам, а також, що здійснювалася на земельній ділянці, відведеній для цієї мети.

Також встановлено, що таких документів не було представлено Личаківській районній адміністрації на момент вирішення спірного питання і ОСОБА_5, як особою, яка здійснювала вказану прибудову.

Висновки експертиз про відповідність здійсненої прибудови будівельним та санітарно-технічним вимогам і правилам надані апелянтом не беруться до уваги, оскільки такі докази нею здобуті після прийняття розпорядження, та не могли відповідачем бути враховані на час прийняття розпорядження.

Також слід вказати, що з приводу здійснення даної прибудови в Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради зверталася із скаргою мешканка квартири АДРЕСА_1 (а.с. 141 том 1), яка вказувала на незаконність здійснюваної добудови, а також на порушення її прав, що підтверджується поясненнями наданими представника третьої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_2

Відтак, з врахуванням того, що здійснена ОСОБА_5 прибудова була здійснена без необхідних дозвільних документів на ведення будівельних робіт, щодо неї були відсутні відомості про її відповідність будівельних нормам та правилам на час прийняття розпорядження, а також відсутня згода усіх мешканців будинку, тому Личаківська районна адміністрація обґрунтовано та на законних підставах прийняла розпорядження про затвердження висновку міжвідомчої комісії про визнання здійсненої прибудови самочинною та її демонтаж.

При цьому слід наголосити, що факт вчинення самочинного будівництва визнавався і самим ОСОБА_5, який будучи ознайомлений із постановою ДАБК Львівської міської ради 25.08.2008 року таку не оскаржував, чим визнав факт вчинення адміністративного правопорушення у спосіб здійснення самочинного будівництва.

Факт самочинного будівництва прибудови був встановлений і рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2009 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29.05.2014 року, а тому доводи апелянта про те, що здійснена прибудова не є самочинною, судом до уваги не приймаються.

Доводи апелянта про те, що Личаківська районна адміністрація приймаючи оскаржуване розпорядження вийшла за межі своїх повноважень не заслуговують на увагу через те, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження діяло Положення про Личаківську районну адміністрацію, затверджене рішенням виконкому від 20.06.2003 року №501, де п.4.5.4 повноважень предбачав розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Відносно порушення принципу рівності через незабезпечення участі ОСОБА_5 при вирішенні питання про винесення розпорядження, то такі посилання апелянта також не приймаються до уваги, оскільки жодним положенням чинного законодавства таке право особи на участь у прийнятті розпорядження не передбачене. До того ж, як вказала представник відповідача ОСОБА_5 надсилалися неодноразово приписи з вимогою надати дозвільні документи на ведення будівельних робіт, такі ним не були представлені, немає їх і на даний час, а відтак внаслідок цього його права не могли бути порушені.

Отже, апелянтом в жодний спосіб не доведено, яким чином могли бути порушені її особисті права, свободи чи інтереси внаслідок прийняття розпорядження без участі ОСОБА_5, який в той же час дії відповідача не оскаржував.

Більш того, вказане розпорядження взагалі не могло порушувати права, свободи та інтереси апелянта, оскільки внаслідок його прийняття не створювало для апелянта жодних юридично значимих наслідків, так як ним було лише зафіксовано факт вчинення самочинного будівництва та покладався обов'язок здійснення демонтажу на ОСОБА_5. Поряд з цим, посилання апелянта на те, що внаслідок цього розпорядження вона позбавлена можливості користуватись прибудовою не заслуговують на увагу з огляду на те, що факт здійснення самочинної прибудови встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.12.2009 року, яке набрало законної сили та за яким ця прибудова підлягає демонтажу, а тому наявність чи відсутність оскаржуваного розпорядження жодним чином не впливає на обсяг прав апелянта стосовно самочинного будівництва.

Крім цього, розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2005 року №1596 «Про демонтаж самовільно здійсненої прибудови до будинку АДРЕСА_1» було декларативним актом одноразової дії, який вичерпав свою силу та дію в часі шляхом пред'явлення позову до суду, а з постановленням судового рішення щодо самочинного будівництва, взагалі втратив будь-яку значимість чи актуальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що підстав для визнання вказаного розпорядження не чинним та скасування немає, а відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити за його безпідставністю.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2016 року у справі №463/465/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 07.11.2016 року