Справа № 750/8465/16-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2016 року Чернігів Справа № 750/8465/16-а
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючої судді Житняк Л.О.
суддів Падій В.В., Поліщук Л.О.,
за участі секретаря Стасюк Т.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Акуленка В.М.,
представника відповідача Остапенка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
12.08.2016 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;
- скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 71, в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити на адресу Міністерства оборони України, заяву позивача та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності з 27.06.2013.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2016 справу було передано на розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.
Так, позовні вимоги мотивовані тим, що з 1982 року по 1984 року позивач проходив військову службу. Під час проходження служби отримав вогнепальне осколкове поранення лівої гомілки, що в подальшому призвело до розвитку 'Невірно консолідованого перелому кісток середньої третини лівої кінцівки. Після травматичного деформуючого артрозу лівого гомілко-ступневого суглобу ІІ-ІІІ ст. ПФС ІІ-ІІІст., помірне порушення функції опори та ходи. Відповідно до витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.04.2013 № 1040 було встановлено, що поранення та захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків проходження військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Відповідно до довідки МСЕК від 27.06.2013 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності вперше, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби. Позивач вважає, що відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей йому повинні виплатити одноразову грошову допомогу, однак на звернення позивача, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.08.2016 йому було передано витяг з протоколу засідання комісії, яким позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги. Позивач вважає, що така відмова є протиправною та просить задовольнити його позовні вимоги.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.
Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях (а.с.70-75).
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву, в якій розгляд справи просив провести без його участі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.03.1982 по 24.07.1984 проходив військову службу. Як свідчить текст наказу Начальника 408 Окружного військового ордена Червоної зірки госпіталю від 24.07.1984 № 294 (а.с.6) постановою військово-лікарської комісії 408 Окружного військового госпіталю (далі ЛВК 408 ОВГ) від 07.06.1984 на підставі ст.39-б Наказу Міністерства оборони СРСР (далі МО СРСР) від 03.09.1973 № 135 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним другого ступеня у військовий час. Діагноз: вогнепальний багатоосколковий перелом кісток лівої гомілки в середній треті що неправильно зрісся, з мікроциркуляторними порушеннями та больовим синдромом при помірному порушенні опорної функції кінцівки. Поранення отримано при виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до Наказу МО СРСР від 03.09.1973 № 135 ОСОБА_1 звільнений з дійсної військової служби в запас згідно пункт "Г" ст. 46 (в зв`язку із захворюванням). Позивача направлено на облік до Козелецького районного військового комісаріату Чернігівської області. Наказом встановлено виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.05.1984 по 24.07.1984, грошову компенсацію за чергову відпустку за шість місяців служби в 1984 році, вихідну допомогу в розмірі 0,5 окладу, одноразову грошову винагороду відповідно до Наказу МО СРСР № 0205-1982 за шість місяців служби в 1984 році.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 23.04.2013 № 1040 встановлено, що вогнепальне поранення лівої гомілки прапорщика у відставці ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою про поранення, травму від 07.01.1984 № 44, виданою командиром військової частини пп. 94777 та свідоцтвом про хворобу від 07.06.1984 № 791-х, видано ЛВК 408 ОВГ, що в подальшому призвело до розвитку "Невірно консолідованого перелому кісток середньої третини лівої кінцівки. Післятравматичного деформуючого артрозу лівого гомілко-ступневого суглобу ІІ-ІІІ ст. ПФС ІІ-ІІІ ст., помірне порушення функції опори та ходи".
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.04.2013 №1040 було встановлено, що поранення та захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням обов`язків проходження військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.06.2013 серії АВ № 0111371 ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності вперше, в зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби строком до 01.07.2015 (а.с.8).
В подальшому, позивачу 07.07.2015 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності та 28.07.2016 підтверджено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується відповідними довідками (а.с.9-10).
У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач 19.04.2016 звернувся до військового комісару Чернігівської області із заявою, в якій просив надати йому одноразову грошову допомогу, як інваліду війни ІІІ групи, що отримав поранення при виконанні обов`язків військової служби у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, та додав необхідні документи.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.08.2016 №5/3463с позивачу було надіслано витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 №71 згідно якого йому відмовлено у виплаті грошової допомоги.
Як вбачається з Витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 71, розглядаючи подані позивачем документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597 "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким встановлено до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, оскільки відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232).
Відповідно до ст.41 Закону № 2232 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011. Зокрема, розділом 2 цього Закону, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Частиною 2 ст.16 Закону № 2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Відповідно до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі Порядок № 499) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Тобто, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.
Враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення і захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, і оскільки на момент його звернення з відповідною заявою до військового комісаріату 19.04.2016 та на час розгляду комісією питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 ст.16 Закону № 2011, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив останньому у задоволенні його заяви щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, підлягають задоволенню і відповідно рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 71, в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби, скасуванню.
При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не був військовослужбовцем Збройних Сил України (а був військовослужбовцем Радянської Армії), а тому на нього не розповсюджуються положення ст.16 Закону № 2011, оскільки абз.9 п.1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років останніх зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії. Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці Радянської Армії прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та скасування рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 71, в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби належить задовольнити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Чернігівський обласний військовий комісаріат направити на адресу Міністерства оборони України, заяву позивача та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, згідно письмових пояснень Чернігівського обласного військового комісаріату та пояснень представника Міністерства оборони України, суд встановив, що вказані документи знаходяться в Міністерстві оборони України у відповідній справі, і до ІНФОРМАЦІЯ_1 не поверталися. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності з 27.06.2013, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Тобто, уповноваженим органом в даному випадку є Чернігівський обласний військовий комісаріат, в той час як рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю військовослужбовців приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку Міністерство оборони України, після отримання відповідного висновку із визначеним переліком документів, які надіслані на його адресу уповноваженим органом, необхідних для призначення виплати.
Проте, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
З урахуванням змісту позовних вимог та огляду на положення КАСУ щодо компетенції адміністративного суду, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується та приймати замість цього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, а також давати вказівки, які б свідчили про вирішення питання, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень (прийняття рішення про виплату або відмову), оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Позиція щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, також узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму від 24.10.2008 № 13.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАСУ, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Згідно ч.1 ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги та прийняти рішення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії), травми або каліцтва чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності, звільнених з військової служби (зборів) осіб", якою визначався порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги на момент встановлення позивачу вперше ІІІ групи інвалідності, тобто 27.06.2013. При цьому відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності з 27.06.2013.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачає ч.2 ст.8 КАСУ суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набула чинності для України 11.09.1997) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру... ".
Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Бендерський проти України" (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
За змістом частин 4, 5 ст.11 КАСУ суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Відповідно до ст.86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.11, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 № 71, в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги та прийняти рішення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії), травми або каліцтва чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності, звільнених з військової служби (зборів) осіб».
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Л.О. Житняк

Судді В.В. Падій

Л.О.Поліщук