Справа № 820/4854/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 листопада 2016 р. № 820/4854/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченка А.В.,

при секретарі Абоян І.І.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом самозайнятої особи приватного нотаріусу ОСОБА_2 до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Самозайнята особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд визнати протиправною і скасувати повністю Вимогу Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54 від 31 серпня 2016 року на суму 67 153, 50 грн.; визнати протиправною і скасувати повністю Рішення Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09.2016 року на суму 6715,35 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що висновки, зроблені у Акті перевірки № 3337/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 31.08.2016 р. щодо порушення позивачем норм податкового законодавства, а також прийняття оспорюваних Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54 від 31 серпня 2016 року на суму 67 153, 50 грн. та Рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09.2016 року на суму 6715,35 грн., - є протиправним та, на думку позивача, підлягають скасуванню.

В судове засідання прибув представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в судове засідання не прибув, у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що висновки, зроблені за результатами перевірки Позивача відповідають нормам чинного законодавства, а винесення оскаржуваних Позивачем вимоги та рішення є наслідком виявлених за результатами перевірки порушень.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_2 є самозайнятою особою, що проводить незалежну професійну нотаріальну діяльність, є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та здійснює нотаріальну діяльність на підставі свідоцтва про право зайняття нотаріальною діяльністю № 1067 від 05.04.1994 та реєстраційного посвідчення про реєстрацію нотаріальної діяльності № 42 від 20.05.1997.

Позивач перебуває на податковому обліку, що підтверджено наявною в матеріалах справи довідкою про взяття на облік платника податків № 96 від 11.02.2011, а також є платником єдиного внеску відповідно до повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску № 835 від 13.04.2011.

Фахівцями Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу № 791 від 12.07.2015 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

За наслідками зазначеної перевірки складено акт перевірки № 3337/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 31.08.2016 р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Самозайнятої особи ОСОБА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.».

В результаті проведеної перевірки Відповідачем встановлено, що Позивач надав звітність з порушенням п. 5 ч. 3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 „Про затвердження Порядку формування та подання формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що стало підставою для донарахування єдиного внеску на загальну суму 67 153, 50 грн.

На підставі акту перевірки № 3337/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 31.08.2016 р. Відповідачем сформовано та винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-54 від 31 серпня 2016 року на суму 67 153, 50 грн. та Рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.09.2016 року на суму 6715,35 грн.

Як було зазначено вище, перевіркою встановлено порушення позивачем при наданні звітності п. 5 ч. 3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 „Про затвердження Порядку формування та подання формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані Законом України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464).

Позивач є платником єдиного внеску згідно п.5 ст. 4 Закону № 2464 як самозайнята особа, тобто особа, яка забезпечує себе роботою самостійно - займається незалежною професійною діяльністю нотаріальною діяльністю.

Частиною другою статті 2 Закону № 2464 визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Тобто, база оподаткування, як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, регламентується виключно Законом № 2464.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464 визначено базу нарахування єдиного внеску, якою є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до приписів ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно пп. 1 п. 5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій.

Із зазначеного слідує, що база нарахування єдиного внеску, якою є дохід (прибуток), отриманий від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, визначається на підставі даних річних податкових декларацій.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 встановлено нижню та вищу межу розміру єдиного внеску, що підлягає нарахуванню, а саме:

1) сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток);

2) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону № 2464, єдиний внесок для позивача встановлено у розмірі 34,7 відсотка визначеної цим Законом бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 9 Закону № 2464 передбачено, що платники внеску, до категорії яких відноситься позивач, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який такі платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, Позивач визначив базу нарахування єдиного внеску на підставі Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік у розмірі 287289,00 грн., що не спростовано відповідачем за результатами проведеної перевірки та зафіксовано у Акті №3337/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 31.08.2016р.

Суд звертає увагу на те, що, Законом № 2464, стаття 2 якого встановлює виключність регулювання саме ним бази нарахування єдиного внеску, не містить норм, які б визначали базу нарахування єдиного внеску як результат арифметичної операції ділення суми доходу, отриманого платником єдиного внеску за рік, на кількість календарних місяців.

Відповідач здійснив невірне тлумачення ст. 7 Закону № 2464 та вийшов за межі дійсного змісту цієї, а саме база нарахування єдиного внеску визначена Відповідачем на рівні середньомісячного доходу, що не відповідає вказаним вище вимогам законодавства. Внаслідок цього, Відповідачем на власний розсуд застосована максимальна база нарахування єдиного внеску з кожний місць звітного року - здійснено обрахунок добутку сімнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний місяць, та ставки єдиного внеску.

При розгляді цієї справи суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, що була відображена у Рішенні від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України".

Відповідно до цього Рішення, накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку є втручанням в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Підлягає встановленню, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення:

1) Будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. (Друге речення першого пункту).

2) Другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

При цьому, тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів, які мають переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

В цьому аспекті важливою є норма підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України, яким встановлена презумпція правомірності рішень платника податків у разі, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України в таких випадках рішення приймається на користь платника податків.

В той же час, Відповідачем не враховано цього визначального положення чинного законодавства, та прийнято рішення не на користь Позивача за умови, що норма чинного законодавства, яка регулює відповідні відносини (ст. 7 Закону № 2464), дозволяє трактувати її на користь Позивача. За таких умов посилання Відповідача на норми підзаконного акту (п. 5 ч. 3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 „Про затвердження Порядку формування та подання формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) є невірним, оскільки норми підзаконного акту мають меншу юридичну силу та визначають гірші умови нарахування внеску, ніж норми Закону.

Окремо слід звернути увагу на те, що положення законодавства, на яке як на підставу для висновку про порушення порядку нарахування єдиного внеску в Акті перевірки посилається Відповідач, а саме: п. 5 ч. 3 розділу ІІІ Наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 „Про затвердження Порядку формування та подання формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, - взагалі відсутнє.

Тобто, в даній справі Відповідач віддав перевагу найменш сприятливому тлумаченню законодавства, що призвело до накладення на Позивача додаткових зобов'язань зі сплати єдиного внеску, що свідчить про втручання у майнові права Позивача в порушення принципів, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, викладені в Акті перевірки висновки Відповідача є протиправними та не можуть розглядатись в якості законної підстави для додаткового нарахування Позивачу єдиного внеску та штрафних санкцій.

Суд також враховує практику застосування норм закону Законом № 2464 при розгляді подібних справ Вищим адміністративним судом України в постанові від 23.02.2016 (В Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщена за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/56220285) та ухвалі від 12.04.2016 (В Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщена за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/57199195), оскільки застосовані в цій справі норми закону Закону № 2464 не змінились.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Самозайнятої особи - Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення, підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішив здійснити в порядку, передбаченому ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов самозайнятої особи приватного нотаріусу ОСОБА_2 до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про скасування вимоги та рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-54 від 31 серпня 2016 року та рішення від 16.09.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Стягнути з Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (код 39859805) на користь самозайнятої особи приватного нотаріусу ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) сплачений судовий збір в сумі 2001 (дві тисячі одну) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 04 листопада 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко