Справа № 824/549/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/549/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1 та його представника Поклітар Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про визнання незаконним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про відмову у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати комісію при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

В ході судового розгляду справи судом замінено неналежного відповідача - комісію при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, на належного ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову позивач зазначав, що у липні 2016 року він звернувся до комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.

Однак листом Чернівецького міського військового комісаріату Чернівецької області його повідомлено про відмову комісії у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з невідповідністю паспортних даних з даними, які містяться у військовому квитку, документах, що підтверджують участь у проведенні АТО.

Позивач зазначив, що змінив своє прізвище « ОСОБА_2 » на прізвище дружини « ОСОБА_3 » і вважає, що дана обставина не є підставою для відмови у наданні особі статусу учасника бойових дій.

На думку позивача, оскаржуване ним рішення суб`єкта владних повноважень є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте усупереч нормам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII); Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі Порядок №413).

Відповідач щодо позову заперечував та просив суд у його задоволенні відмовити. При цьому вказував, що під час розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для надання йому статусу учасника бойових дій комісія Чернівецького ОВК з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій встановила, що відповідно до наданих документів військовослужбовець ОСОБА_4 дійсно проходив службу за призовом під час мобілізації на особливий період у 2014-2015 роках та приймав безпосередньо участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Однак участь в АТО громадянина ОСОБА_4 не є підставою для надання статусу учасника бойових дій громадянину ОСОБА_1 .

Крім цього, комісія при прийнятті рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій виходила з того, що заявник змінив прізвище у 2007 році, а отже і військову службу в 2014-2015 роках повинен проходити як ОСОБА_1 .

Відповідач вважає, що комісія Чернівецького ОВК з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій при прийнятті оскаржуваного рішення діяла правомірно та в межах своїх повноважень.

Допитаний судом за власною згодою позивач ОСОБА_1 як свідок пояснив, що в березні 2014 року він був викликаний до Чернівецького обласного військового комісаріату з метою проходження військової служби, яку проходив на посаді командира міномета та безпосередньо виконував службові (бойові) завдання в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Також вказав, що при одруженні змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », однак не знав про необхідність внесення інформації про зміну прізвища до військового квитка.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 травня 2006 року позивач призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину. Під час призову, згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , прізвище позивача зазначено « ОСОБА_2 » (а.с. 7).

15 вересня 2007 року позивач одружився і змінив своє прізвище « ОСОБА_2 » на прізвище дружини « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

25 березня 2014 року позивача призвано у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» (а.с.7-8).

У період несення військової служби та по 27 квітня 2015 року накази про мобілізацію (призов), переміщення у військових частинах, про демобілізацію стосовно позивача видавалися на прізвище « ОСОБА_2 », що підтверджується витягами з наказів від 02 червня 2014 року № 53, від 23 червня 2014 року № 36, від 08 серпня 2014 року № 120, від 22 серпня 2014 року № 98 (а.с.10-15).

Крім цього, згідно довідки військової частини польової почти НОМЕР_3 від 21 червня 2016 року №5889 позивач за прізвищем « ОСОБА_2 » брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності та суверенітету територіальної цілісності України, в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.16).

18 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького обласного військового комісаріату з заявою про надання статусу учасника бойових дій.

До заяви додав наступні документи: військовий квиток, довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; витяги з наказу командира оперативно-тактичного угрупування (по стройовій частині) про прибуття для виконання завдань антитерористичної операції; витяги із наказу командира оперативно-тактичного угрупування (по стройовій частині) про вибуття до місця постійної дислокації; витяг з наказу командира військової частини (по стройовій частині) про вибуття з військової частини до виконання завдань антитерористичної операції; витяг із наказу командира військової частини (по стройовій частині) про прибуття до військової частини після виконання завдань антитерористичної операції; копію витягу із наказу про звільнення; копію паспорту та ідентифікаційний номер (а.с.62).

У всіх перелічених документах прізвище позивача значиться як « ОСОБА_2 ».

25 липня 2016 року комісією при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про надання статусу учасника бойових дій розглянуто питання стосовно надання позивачу статусу учасника бойових дій та прийнято рішення, оформлене протоколом від 25 липня 2016 року №18, відмовити ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з невідповідністю паспортних даних з даними, які містяться у військовому квитку та документах, що підтверджують участь у проведенні АТО (а.с.39-40).

Не погоджуючись з указаним рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 5 Закону №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Згідно пункту 2-1 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Пунктом 4 Порядку №413 передбачено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів;

для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв;

для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами;

для осіб, які проходять службу (працюють) у військових частинах (органах, підрозділах), установах та організаціях або на підприємствах, які постійно дислокуються чи розташовані безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.

Відповідно до пункту 5 Порядку №413 рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається:

комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, ДФС (далі - комісія);

міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.

Положення про міжвідомчу комісію затверджується Мінсоцполітики. До складу міжвідомчої комісії включаються фахівці Міноборони, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральної прокуратури України, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, ДФС. Також можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Згідно пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.

Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатком 3.

Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та у місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії.

Відповідно до пункту 8 Порядку №413 у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Аналогічного змісту норми містяться і в Положенні про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року №200, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за №531/26976, на норми якого посилався відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення.

Зокрема, указаним Положенням передбачено, що комісії зобов`язані розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання; заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін). Підставою для надання статусу учасника бойових дій для військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції є: довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; витяги із наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги із наказів командира військової частини (по стройовій частині) про вибуття для виконання завдань антитерористичної операції та прибуття після їх виконання, витяги із наказів керівників секторів про залучення (прибуття (вибуття) до (з) району проведення антитерористичної операції) до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, журналів бойових дій, оперативних завдань, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень (пункт 10, підпункт 4 пункту 11 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечувалось відповідачем, позивач при зверненні до Чернівецького обласного військового комісаріату із заявою від 18 липня 2016 року про надання статусу учасника бойових дій надав усі необхідні документи, передбаченні наведеними вище нормами, на підтвердження підстав для надання такого статусу (зокрема, довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності та суверенітету територіальної цілісності України; витяги із наказів командира військової частини (по стройовій частині) про вибуття для виконання завдань антитерористичної операції та прибуття після їх виконання).

За таких обставин суд вважає, що комісією при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу у наданні статусу учасника бойових дій.

Згідно обставин справи свою відмову суб`єкт владних повноважень мотивував невідповідністю паспортних даних позивача з даними, які містяться у військовому квитку та документах, що підтверджують участь у проведенні АТО.

Однак така підстава для відмови особі у наданні статусу учасника бойових дій законом не передбачена.

При цьому суб`єкт владних повноважень за наявності сумніву у тому, що особа, яка звернулась із заявою про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 є тією самою особою, відносно якої подано необхідні для надання такого статусу документи - ОСОБА_4 , не скористався своїм правом, передбаченим наведеними вище нормами, і не заслухав на комісії пояснення особи, яка подала заяву, чи свідків, не звернувся із необхідним запитом до відповідної установи тощо.

Тобто суб`єкт владних повноважень за наявності сумніву в обґрунтованості вимог заявника не вжив достатніх заходів, необхідних для перевірки відомостей, зазначених у поданих заявником документах.

В ході судового розгляду відповідач зазначав, що позивач після одруження та зміни прізвища у 2007 році не повідомив про це військовий комісаріат за місцем проживання з метою внесення необхідних відомостей до військового квитка, у зв`язку з чим він перебував на обліку за прізвищем « ОСОБА_2 ».

Так, згідно частини десятої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`від 25 березня 1992 року №2232-XII призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

Водночас, на переконання суду, неповідомлення позивачем орган, де він перебував на військовому обліку, про зміну свого прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » та сама по собі невідповідність анкетних даних позивача (невідповідність паспортних даних з даними, які містяться у військовому квитку та документах, що підтверджують участь у проведенні АТО, про що зазначено в оскаржуваному рішенні) за наявності установлених законом документів, що підтверджують безпосередню участь ОСОБА_4 в антитерористичній операції, не може вважатись обґрунтованою та законною підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Відтак, перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність його критеріям, наведеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що при його прийнятті суб`єкт владних повноважень діяв не на підставі закону; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено й не розсудливо.

Крім цього, вирішуючи спір, суд зважає і на пояснення позивача, надані ним як свідком, про що зазначено вище.

Також суд в контексті тверджень відповідача про наявність у комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій сумніву щодо відповідності особи, яка звернулась із заявою про надання статусу учасника бойових дій ( ОСОБА_1 ) особі, відносно якої подано необхідні для надання такого статусу документи ( ОСОБА_4 ) бере до уваги те, що Чернівецьким обласним військовим комісаріатом після прийняття оскаржуваного позивачем рішення були внесені зміни до його військового квитка, а саме: змінено прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб та паспорту (а.с.63).

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено незаконність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд наголошує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип обов`язковості суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність оскаржуваних бездіяльності, дій чи рішень.

Між тим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було надано суду переконливих та обґрунтованих доводів правомірності оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про відмову у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу учасника бойових дій, оформлене протоколом №18 від 25 липня 2016 року.

Також варто вказати наступне.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено один із найважливіших принципів адміністративного судочинства принцип верховенства права, відповідно до якого згідно частини першої указаної статті людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

До того ж, указаний принцип є конституційним (стаття 8 Конституції України) й означає пріоритет прав та свобод людини, справедливість і гуманізм у діяльності адміністративних органів.

Відтак, вирішуючи адміністративні справи, суд має перш за все виходити із того, що людина, її права та свободи є найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права повинен втілюватись через діяльність судової влади.

Відповідно до завдання, яке сформульовано у частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, саме адміністративне судочинство спрямовано на захист прав, свобод, інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та їх посадових і службових осіб.

Статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначені повноваження суду при вирішенні справи.

Відповідно до частини другої цієї статті у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Необхідно зазначити, що суди повинні відновлювати порушене право особи шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В ході судового розгляду даної справи встановлено та не заперечувалось відповідачем те, що позивачем було подано до комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій усі встановлені законом документи, що дають підстави для прийняття рішення про надання особі статусу учасника бойових дій.

Оскільки інших підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій, ніж тих, про які зазначено в оскаржуваному рішенні, комісією при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій не було встановлено, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача в цьому випадку буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (комісію при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій) прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав і для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 11, 69, 70, 71, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення комісії при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій про відмову у наданні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу учасника бойових дій, оформлене протоколом №18 від 25 липня 2016 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (комісію при Чернівецькому обласному військовому комісаріаті з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 04 листопада 2016 року.