Справа № 804/1600/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2016 р. Справа № 804/1600/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: у складі головуючого судді Сидоренко Д.В., суддів: Верби І.О., Гончарової І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1
до відповідача: Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області
про стягнення компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить про:
- стягнення з Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 компенсації інфляційних витрат у зв'язку з несвоєчасною виплатою вихідної допомоги, у сумі 1809,83 грн.;
Ухвалою суду від 06.06.2016 року судом допущено заміну первинного відповідача МВС України належним Управлінням ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 06.06.2016 року залишено без розгляду адміністративний позов в частині позовних вимог про стягнення з МВС України, нарахованої у зв'язку зі звільненням зі служби вихідної допомоги в розмірі 42 522,98 грн.
До судового засідання позивач або його представник не з'явились, позивачем до суду надано клопотання про здійснення розгляду справи без участі в порядку письмового провадження.
Відповідач Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області проти задоволення адміністративного позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови КМУ від 17.07.1992р. №393 передбачено, що особам рядового і начальницького складу ОВС, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командування, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога, що фактично було виконано. Зазначає, що оскільки співробітники ОВС України правового статусу «працівник» не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, яким не виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні не передбачена, тому дія КЗпП на них не поширюється, а саме норми статей 116 та 117.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 КАС України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до положень ч.6 зазначеної норми.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міліцію» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
Капітан міліції ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора відділу РЕР Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, у зв'язку з чим даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Наказом УМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року №485 о/с «По особовому складу» був звільнений з 6 листопада 2015 року за п. 64 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС у запас Збройних Сил з посади інспектора відділу РЕР Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Вищезазначений наказ про звільнення прийнято згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, суд зазначає наступне.
Доводи позивача в цій частині зводяться до того, що на його думку, спірна допомога повинна була бути виплаченою в день звільнення, як це передбачено ст.116 КЗпП України. Натомість, затримка остаточного розрахунку за ст.117 КЗпП України, є підставою для стягнення середнього заробітку за час такої затримки по день фактичного розрахунку, тобто 12.04.2016 року.
Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом МВС 31.12.2007 №499 (далі - Інструкція №499) визначено, що до додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ включаються: підвищення посадового окладу за особливі умови служби, пов'язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за кваліфікаційну категорію медичним працівникам з числа начальницького складу; надбавка за особливості проходження служби в приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, в ізоляторах тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, у спецприймальниках для тримання осіб, підданих адміністративному арешту; надбавка за роз'їзний характер роботи (замість добових); доплата за особливі умови служби; доплата за службу в нічний час; надбавка за кваліфікаційну категорію; підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі.
Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, тобто не є складовою грошового забезпечення, яке отримував позивач під час проходження служби, а є окремою державною соціальною підтримкою.
При цьому, строки виплати грошового забезпечення Інструкцією №499 врегульовані - до дня виключення зі списків особового складу (п.1.18), а строки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні спеціальним законодавством не врегульовані.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору
Тобто, вказаними нормами права передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто заробітної плати. Натомість, в даному випадку позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату, і доводів щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні в частині виплат належних сум грошового забезпечення, адміністративний позов не містить.
В свою чергу, гарантії своєчасності проведення виплати грошової допомоги при звільненні спеціальним законодавством не передбачені, так само як і диспозиція ст.117 КЗпП України містить вказівку на застосування її положень виключно у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Проте строки виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні є відмінними від тих, що встановлені ст. 116 КЗпП України та нею не регулюються.
Отже, вказані норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства.
Трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, про що також зазначено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини (ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р. шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (п.2).
Верховний Суд України у пункті 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов'язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б однієї з обов'язкових складових відповідальності за заподіяння шкоди взагалі виключає її настання.
Проте, в ході розгляду справи судом було встановлено відсутність ознак протиправної поведінки Управління ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виплати грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та, як наслідок, необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову повністю.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Суддя Суддя Д.В. Сидоренко І.О. Верба І.А. Гончарова