Справа № 541/356/15-а
Суддя: Куцин В. М.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/356/15-а
Провадження № 2-а/541/64/2016
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Куцин В.М.,

при секретарі - Борисенко М.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови від 04 лютого 2015 року про накладення штрафу в сумі 1360 грн.,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 22.06.2016 року постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 року скасовано, справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови від 04.02.2015 року про накладення штрафу в сумі 1360 грн., винесеної державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

В.о. начальника управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі, звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на необґрунтованість накладення штрафу при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання постанови суду, якою частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, щодо перерахунку і виплати йому пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що відповідна постанова суду частково виконана, в частині перерахунку пенсії, однак через відсутність коштів перерахована ОСОБА_3 пенсія, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не виплачена. Оскільки рішення суду не виконано в повній мірі з поважних причин, так як відсутні кошти на виплату коштів згідно рішення судів, просив скасувати постанову державного виконавця від 04 лютого 2015 року про накладення штрафу в сумі 1360 гривень, а справу розглянути за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 30.09.2016 року замінено позивача Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі на належного позивача Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

Ухвалою суду від 26.10.2016 року замінено первинного відповідача Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області на належного Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с. 127,137), явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про поважність причин такої неявки суд не повідомив. В матеріалах справи є письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, відповідно до вимог ст. 75, 89 ЗУ «Про виконавче провадження», вжито вичерпних заходів примусового виконання рішення, але постанова суду не виконана в повній мірі, а тому постанова про накладення штрафу від 04.02.2015 року винесена в межах та у спосіб, визначений законом за повторне невиконання вимог судового рішення боржником. Відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду та не є обставиною, яка ускладнює його виконання. З огляду на це висловлено прохання про відмову у задоволенні позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника відповідача ( а.с. 12-15,103-104).

На підставі положень ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розгляд справи та вирішення на підставі наявних у ній доказів.

В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.1ст. 41 КАС України.

Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ч.2 ст. 11 КАСУ України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 124 Конституції України і ст. 255 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали чинності є обов'язковим до виконання всіма посадовими особами на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення штрафу від 04.02.2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-а/541/55/2014 виданого 13.11.2014 року за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця на боржника УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі було накладено штраф в розмірі 1360 грн. (а.с.3).

Наявність такої постанови підтверджує факт здійснення виконавчого провадження представником сторони відповідача в процесі примусового виконання постанови суду, яка набрала законної сили.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Загалом виконання рішення суду покладається на державну виконавчу службу України. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Порядок виконання рішень судів на інших органів (посадових осіб) про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який було прийнято 05.06.2012 року та який набув чинності з 01.01.2013 року.

Зазначений Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 1 Положення «Про Пенсійний фонд України» затвердженого Указом Президента України №384/2011 від 06.04.2011 року визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Згідно змісту ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Окрім цього порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

06 лютого 2013 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845».

Зазначена постанова прийнята у зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» (далі - Порядок) у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Вищевказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судовими органами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

19 вересня 2013 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» було внесено зміни до ЗУ «Про виконавче провадження» в результаті чого частину 2 ст. 3 закону викладено в такій редакції: «рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів». Вказаний закон набрав чинності 16.10.2013 року.

Отже, виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників покладається виключно на органи Казначейства.

Пунктом 8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження і разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, на Пенсійний фонд України, як на центральний орган виконавчої влади, розповсюджується дія Законів України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «Про виконавче провадження», а тому виконання рішення суду в якому боржником є Пенсійний фонд України покладено на органи Казначейства.

З цих підстав оскаржувана постанова про накладення штрафу на позивача державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Полтавській області є безпідставною та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Крім того невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 24.03.2015 року № 21-66а15.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 5,11, 71, 128, 159-163, 181 КАС України, Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Постановами Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 04 лютого 2015 року про накладення штрафу в сумі 1360 грн. по виконавчому провадженню № 45598854 за виконавчим листом № 2-а/54155/2014 скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня отримання її копії.

Суддя В. М. Куцин