Справа № 743/410/16-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/410/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Сташків В.Б.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Канівець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання виплатити пільги та компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - УСЗН Ріпкинської РДА), в якому просили визнати протиправною бездіяльність останніх щодо не надання їй пільг, передбачених ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати останніх здійснити донарахування та виплату всіх пільг та компенсацій, передбачених ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з травня 2012 р. та сплачувати їх в подальшому.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з наявних в матеріалах справи документів, ОСОБА_2 являється громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та знаходиться на обліку пільговиків у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (та на підставі постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2015 року поновлена на обліку пільговиків з 01 березня 2012 року).

Посилаючись на ту обставину, що за період відсутності позивача в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за період з травня 2012 року та по даний час відповідач не надає ОСОБА_2 пільги, передбачені ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з чим, просить визнати протиправною бездіяльність останніх щодо не надання їй пільг, передбачених ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати останніх здійснити донарахування та виплату всіх пільг та компенсацій, передбачених ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з травня 2012 р. та сплачувати їх в подальшому.

Разом з тим, в своєму клопотанні позивач окреслила конкретні пільги, передбачені п.п. 1, 4, 11, 14, 15, 19, 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на які вона претендує.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення останніх, так як відповідач безпосередньо не надає більшість з пільг, які просить позивач їх донарахувати і виплатити, а такі компенсації здійснюється не автоматично, а лише при вчиненні певних дій безпосередньо пільговиком.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, з урахуванням клопотання позивача з конкретизацією пільг, на які вона претендує, слід зазначити, що згідно з п.п. 1, 4, 11, 14, 15, 19, 22 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:

- безплатне придбання ліків за рецептами лікарів;

- позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов'язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків. Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік;

- 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності, в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним; Особам, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення, відшкодовується 50 процентів вартості палива, придбаного в межах норм, встановлених для продажу населенню. У разі проживання у гуртожитку оплата за проживання провадиться у розмірі 50 процентів встановленої плати;

- забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

- безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України;

- безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків;

- використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік.

З приводу зазначених вище пільг, слід зазначити наступне.

Так, згідно п.п. 3 п. 4 Положення про управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області, затвердженої розпорядженням голови райдержадміністрації від 30 січня 2013 року № 29, основним завданням управління є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території району у сфері соціального захисту населення, що включає призначення та виплату соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України, надання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послу, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Згідно з п.п. 30 п. 5 вказаного Положення, Управління відповідно до визначених повноважень виконує функції у сфері реалізації державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян, а саме організовує призначення та виплату допомоги, компенсацій та надання інших соціальних гарантій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до законодавства України.

Щодо пільги безплатного придбання ліків за рецептами лікарів, а саме, що рецепти були виписані, але аптека не надавала ліки аргументуючи це тим, що ОСОБА_2 не значиться в списках пільговиків, та Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації не компенсує кошти за ліки. Основні життєво необхідні ліки, які потрібно приймати постійно - гормональний препарат «Еутирокс», суд першої інстанції вірно вказує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» установлено безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2, в т.ч. і особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорій 1 та 2 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно п. 2 вказаної Постанови відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даною постановою не визначено приписів, які зобов'язують відповідача вчиняти будь-які дії в розрізі вказаної пільги, а тому відповідачем не порушено право ОСОБА_3 на безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів.

Щодо пільги позачергового щорічного безплатного забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні, то суд першої інстанції правомірно зазначає таке.

Згідно п. 13-2 Порядку від 20 вересня 2005 р. N 936 головний розпорядник бюджетних коштів здійснює розподіл коштів, передбачених на оплату послуг на санаторно-курортне лікування постраждалих громадян відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 і пункту 10 частини третьої статті 30 Закону, між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення облдержадміністрацій пропорційно чисельності постраждалих громадян, які мають право на таке лікування. Організація оздоровлення постраждалих громадян та виплата грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування здійснюються відповідно до Порядку організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 р. N 261. Видатки здійснюються в межах бюджетних призначень, передбачених головному розпоряднику бюджетних коштів у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Порядок організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 р. № 261 визначає механізм організації оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в частині безоплатного або пільгового забезпечення постраждалих осіб та потерпілих дітей санаторно-курортними путівками чи путівками на відпочинок, виплати за їх бажанням грошової компенсації.

Згідно п. 6 Порядку від 27 березня 2013 р. № 261, облік постраждалих осіб та потерпілих дітей, які мають право на забезпечення санаторно-курортною путівкою чи путівкою на відпочинок, ведуть структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад за місцем проживання таких осіб.

Згідно п. 9 Порядку від 27 березня 2013 р. № 261 ,місцеві органи за наявності документів, передбачених пунктом 7 цього Порядку, здійснюють реєстрацію заяв та облік постраждалих осіб і потерпілих дітей окремо для забезпечення санаторно-курортними путівками залежно від профілю захворювання, за яким особи направляються на санаторно-курортне лікування, та путівками на відпочинок у порядку черговості подання заяв.

Згідно п. 23 Порядку від 27 березня 2013 р. № 261, у разі коли постраждала особа чи потерпіла дитина протягом року перебувала на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою, але не отримувала її (крім випадку відмови від путівки), така особа чи дитина має право на отримання грошової компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування в установленому законодавством розмірі.

Таким чином, враховуючи приписи Порядку від 27 березня 2013 р. № 261 та відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів вчинення позивачем активних дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено право ОСОБА_2 в цій частині.

Щодо пільги 50-процентної знижки плати за користування житлом комунальними послугами (скраплений газ, дрова, електрична, та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електро зв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості), то суд першої інстанції вірно посилається на наступне.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» установлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, та отримувачами компенсації, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення.

Відповідно до п. 1 Порядку від 4 березня 2002 р. N 256, останній визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку від 4 березня 2002 р. N 256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, відповідно до п. 5 Порядку від 4 березня 2002 р. N 256, щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення):

- до 5 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг і житлових субсидій населенню на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу та виплати компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення;

- до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно погодився з доводами відповідача, що визначення права на надання пільгових послуг належить суто до компетенції житлово-комунальних підприємств та організацій, а головні розпорядники коштів (в даному випадку УСЗН Ріпкинської РДА) щомісячно проводять лише їм відшкодування бюджетних коштів за надані пільгові послуги. Тому позовна вимога в цій частині також не підлягає задоволенню.

Щодо пільги безплатного користування всіма видами міського та приміського транспорту (30 грн. в день 5 днів на тиждень), то суд першої інстанції правомірно зазначає наступне.

Згідно п. 5-1 Порядку від 4 березня 2002 р. N 256, підприємствам транспорту не відшкодовуються за рахунок субвенцій з державного бюджету втрати їх доходів від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, та інші видатки (враховуючи, що фінансове забезпечення таких перевезень здійснюється за рахунок інших бюджетних програм головних розпорядників коштів державного бюджету, власних надходжень транспортних підприємств та інших джерел відповідно до законодавства), а саме:

а) стосовно окремих категорій громадян: студентів вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учнів професійно-технічних навчальних закладів; громадян, які мають право на безоплатний проїзд відповідно до законодавства, з відшкодуванням втрат доходів транспортних підприємств за рахунок інших джерел; громадян, яким надано право на безоплатний проїзд за професійною ознакою; працівників транспортних підприємств, які отримали право на безоплатний проїзд за рішенням уповноважених органів, підприємств, їх об'єднань та трудових колективів;

б) втрати доходів транспортних підприємств, зумовлені заниженими тарифами на послуги з перевезень;

в) видатки, що не входять до компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, визначених законами України.

Виходячи з правового аналізу даних норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, які сплачують не компенсацію громадянам, а, у порядку визначеним у відповідних договорах з перевізниками, останнім відшкодовують кошти за перевезення пільгових категорій громадян.

Щодо пільги безплатного користування всіма видами міського та приміського транспорту (30 грн. в день 5 днів на тиждень), то суд першої інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 13 Порядку від 20 вересня 2005 р. N 936 відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред'явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад.

При цьому, з огляду на приписи Порядку від 20 вересня 2005 р. N 936 та з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів вчинення позивачем активних дій (в т.ч. пред'явлення відповідачем проїзних квитків), передбачених вказаним Порядком, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не порушив права ОСОБА_2 в цій частині.

Щодо пільги отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих дні в на рік, то суд першої інстанції вірно зазначив таке.

Так, порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінета Міністрів України від 20 вересня 2005 р. N 936 визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики, а розпорядником коштів нижчого рівня, згідно п. 2 Порядку, є в т.ч. і УСЗН Ріпкинської РДА,

Згідно п. 3 даного Порядку призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги".

Органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117.

Згідно п. 4 даного Порядку виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших структур, громадянам, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, зокрема,

- компенсація за пільгове забезпечення продуктами харчування - громадянам, що належать до першої та другої категорії постраждалих відповідно до пункту 14 частини першої статті 20, пункту 6 частини першої статті 21 Закону, за нормами, встановленими МОЗ;

- оплата додаткової відпустки громадянам строком 14 робочих днів (16 календарних днів) відповідно до пункту 22 частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 21, пункту 3 частини третьої статті 30 Закону тощо.

Згідно п. 5 Порядку від 20 вересня 2005 р. N 936 соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Згідно п. 6 Порядку від 20 вересня 2005 р. N 936 підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення, місця реєстрації, ідентифікаційного номера. Графік відпусток громадян та розрахунок витрат для додаткової відпустки на наступний бюджетний рік подаються підприємством до уповноваженого органу разом із зазначеними відомостями.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників і посадових окладів для службовців, а додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Отже, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що оплата додаткових відпусток особам, віднесеним до категорії 1-2, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, включаються до складу заробітної плати та проводяться за місцем основної роботи громадян підприємствами, установами, організаціями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, відповідач не порушив права ОСОБА_2 в цій частині.

Враховуючи наведене в сукупності, зважаючи на обсяг повноважень відповідача щодо виплати компенсацій та надання пільг громадянам віднесеним до категорії 1, передбачених ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розрізі вказаних вище нормативно-правових актів, з огляду на те, що Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області безпосередньо не надає вищезазначені пільги, які просить позивач донарахувати і виплатити, з огляду на те, що описані вище компенсації, які виплачує відповідач здійснюється не автоматично, а лише при вчиненні певних дій, а тому в вищезазначених вимогах Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області є неналежним відповідачем по справі.

Тобто, беручи до уваги те, що позивач не довела обставини на яких ґрунтуються її вимоги, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та недопущення бездіяльності, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, щодо пільги забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання, то колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову в цій частині зважаючи на таке.

Відповідно до ч.14 ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Порядком використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 року N 987, та Порядком зарахування збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення і використання його коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1998 року N 396, не передбачено обмежень щодо здійснення відповідними органами виплат компенсації вартості продуктів харчування, визначеної на рівні закону.

Згідно зі статтею 62 цього Закону роз'яснення порядку його застосування провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання,

Згідно п. 9 Порядку від 20 вересня 2005 року N 936, Мінсоцполітики в десятиденний строк після прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з розроблених МОЗ фізіологічних (медичних) норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 р. N 258, і даних Держстату щодо середніх цін на продукти харчування, що склалися в регіонах за попередні три місяці, визначає в розрізі Автономної Республіки Крим, областей, м. містах Києва та Севастополя розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону для громадян, віднесених до категорій 1 і 2, потерпілих дітей у разі захворювання кровотворних органів (гострі лейкози), щитовидної залози (аденома, рак), на злоякісні пухлини, а також для батьків потерпілих дітей, які не відвідують дитячі дошкільні та шкільні заклади і не забезпечуються продуктами харчування.

Згідно наказу Міністерства соціальної політики від 30.01.2012 року № 44 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2012 рік» по 1 категорії, по Чернігівській області, розмір компенсаційних виплат становить 301 грн.

Згідно наказу Міністерства соціальної політики від 31.01.2013 року № 35 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2013 рік» по 1 категорії, по Чернігівській області, розмір компенсаційних виплат становить 301 грн.

Згідно наказу Міністерства соціальної політики від 07.04.2014 року № 196 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2014 рік» по 1 категорії, по Чернігівській області, розмір компенсаційних виплат становить 301 грн.

Згідно наказу Міністерства соціальної політики від 12.10.2015 року № 1006 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік» по 1 категорії, по Чернігівській області, розмір компенсаційних виплат становить 398 грн. 40 грн.

Згідно наказу Міністерства соціальної політики від 25.01.2016 року № 42 «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на 2015 рік» по 1 категорії, по Чернігівській області, розмір компенсаційних виплат становить 398 грн. 40 грн.

Разом з тим, відповідно до Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. N 936, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року N 211) Призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги" (Офіційний вісник України, 2002 р., N 34, ст. 1584).

Органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117 (Офіційний вісник України, 2003 р., N 5, ст. 177).

Виплата компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг у разі, коли вперше встановлено відповідний статус постраждалої особи і видано відповідне посвідчення, проводиться з дня подання громадянином заяви, але не раніше ніж з дня видачі йому посвідчення встановленого зразка.

У разі зміни категорії постраждалої особи або її посвідчення проведення виплати поновлюється з дня припинення останньої виплати за умови, що особа мала право на такі виплати та повідомила про це уповноважений орган протягом трьох місяців.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач з єдиною заявою звернулась до відповідача ще у 2009 році та отримувала компенсацію у розмірі 50 процентів вартості продуктів харчування, однак, як зазначає сама позивач, з травня 2012 року виплату такої компенсації їй припинено у зв'язку з вилученням у ОСОБА_2 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та вкладки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року у справі №825/2233/14, яка набрала законної сили, з урахуванням ухвали цього ж суду від 28 липня 2014 р., скасовано рішення обласної комісії зі встановлення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації, оформлене протоколом № 5 від 21.05.2012 (зі змінами від 27.09.2013) про вилучення посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серія НОМЕР_1 від 05.03.2009 та вкладки № НОМЕР_2 від 05.03.2009, виданих ОСОБА_2 та постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 4 серпня 2015 року визнано протиправними дії УСЗН Ріпкинської РДА щодо відмови у внесенні до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, відомості про ОСОБА_2, як про особу, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, з 01 березня 2012 року та УСЗН Ріпкинської РДА внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, відомості про ОСОБА_2, як про особу, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, з 01 березня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої ці обставини встановлені.

Тобто, вищезазначеними рішення, що ОСОБА_2 протиправно позбавлено статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та вилучено у неї посвідчення з березня 2012 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що після набрання законної сили вищезазначеним рішеннями відповідач зобов'язаний був поновити виплату компенсації вартості продуктів харчування з дня припинення останньої виплати за умови, що особа мала право на такі виплати, чого останнім зроблено не було.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 вказує, що виплати та компенсації, передбачені ст.20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" їй було припинено з травня 2012 року та просить поновити їй виплакані виплати саме з травня 2012 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення виплати компенсації продуктів харчування та слід зобов'язати відповідача провести позивачу нарахування і виплату компенсації 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я щомісячно згідно п. 14 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 травня 2012 року

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення в частині.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2016 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправної бездіяльності відповідача та зобов'язання його нарахувати та виплатити компенсацію вартості продуктів харчування.

В цій частині прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання виплатити компенсацію вартості продуктів харчування задовольнити.

Визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області щодо непоновлення з травня 2012 року виплати компенсації продуктів харчування протиправною.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області провести ОСОБА_2 нарахування і виплату компенсації 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я щомісячно, згідно п. 14 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , починаючи з 01 травня 2012 року.

В іншій частині постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.