Справа № 826/6108/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2016 року № 826/6108/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішеннь.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 23.11.2015 року, № від 23.11.2015 року, № від 23.11.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб сиру» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.» №527/26-59-22-09/36413692 від 09.11.2015 р. є незаконними та необґрунтованими. У зв'язку з цим, позивач вважає, відповідно, незаконними та необґрунтованими висновки в податкових повідомленнях-рішеннях про: зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, донарахування податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та штрафних санкцій, а тому, просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях та наведені його представником під час судового засідання аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №527/26-59-22-09/36413692 від 09.11.2015 р.

Враховуючи приписи вимог ч. 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

В період з 14.09.2015 р. по 26.10.2015 р. Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., перевірка проведена на підставі Наказу на проведення документальної планової виїзної перевірки №1910 від 04.09.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення: п. 14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2, ст.138, пп. 139.1.9., п.139.1, ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за 2014 рік на суму 27 725 775 грн.; п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податку на додану вартість (основна декларація), що відображається в р. 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 543 461 грн., та завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.19 Податкової декларації з податку на додану вартість) за грудень 2014р. на загальну суму 109 345 грн.; п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.1, підрозд. 2, розд. ХХ перехідних положень ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) на загальну суму 4 892 965 грн.; пп. «г» пп. 164.2.17 п.164.2. ст.164, пп. «а» п.171.2 ст.171. ПКУ, занижено податок на доходи фізичних осіб не суму 3 493,70 грн.

За результатами перевірки складено акт від 09.11.2015 р. №527/26-59-22-09/36413692 (надалі - Акт перевірки).

Не погоджуючись з висновками викладеними в Акті перевірки позивачем подано до податкового органу заперечення. За результатом розгляду заперечень листом від 20.11.2015р. №55109/10/26-59-22-09 податковий орган повідомив позивача, що висновки Акту перевірки залишає без змін, а заперечення позивача без задоволення.

На підставі висновків Акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 23.11.2015 року про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 27 725 775,00 грн.; № від 23.11.2015 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 652 806,00 грн.; № від 23.11.2015 року про донарахування податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 4 892 965,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 2 446 483, 00 грн., загалом на суму 7 339 448,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивачем було подано скаргу до Головного управління ДФС у місті Києві. За результатом розгляду скарги Головним управління ДФС у м. Києві було залишено податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.11.2015р. № , № , № без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи висновки ГУ ДФС у м. Києві такими, що суперечать чинному законодавству, позивач подав повторну скаргу до ДФС України. За результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення №7050/6/99-99-10-01-25 від 01.04.2016р., яким було залишено податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.11.2015р. №, № , № та рішення ГУ ДФС у м. Києві без змін, а повторну скаргу позивача - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями: № від 23.11.2015, № від 23.11.2015, № від 23.11.2015, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Щодо висновків Акту перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України до складу витрат при обчисленні об'єкта оподаткування включаються: витрати операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: п.138.1, 138.4, 138.6 - 138.9 ст.138, інші витрати визначені згідно з пунктами з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 Податкового кодексу України; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 Податкового кодексу України.

До складу інших витрат, зокрема, відносяться витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, крім іншого витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг) на передпродажну підготовку товарів (пп. «г» пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до абзацу а) п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3.ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6.ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього ПКУ.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджені наказом Міністерства доходів і зборів України №10 від 14.01.2014р.

Суд не вважає обґрунтованим висновок податкового органу про неправомірне включення позивачем до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податку на прибуток, вартості послуг ПП «Агентство маркетингових досліджень», отриманих в лютому та липні 2014 року за договором про надання маркетингових послуг та вартості послуг ПП «Орім», а також про неправомірне визначення завищення податкового кредиту податку на додану вартість з огляду на наступне.

01.01.14 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» (замовник) та Приватним підприємством «Агентство маркетингових досліджень» (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг №39359, згідно з умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язаний прийняти належним чином надані послуги та сплатити їх на умовах та в порядку, вказаному в договорі.

01.09.14 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» (замовник) та Приватним підприємством «Орім» (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг №35, також згідно з умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язаний прийняти належним чином надані послуги та сплатити їх на умовах та в порядку, вказаному в договорі.

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що у податкового органу виникає сумнів щодо економічної та практичної доцільності укладання договорів між ПП «Агентство маркетингових досліджень», ПП «Орім» та ТОВ «Клуб Сиру» подібних договорів за наявності в штаті останнього відповідних фахівців.

У той же час контролюючий орган висловлює власну думку про зміст наданих послуг та визначає обсяг ресурсів достатній для їх надання, що не належить до компетенції такого органу.

Крім того, податковий орган посилається на нереальність господарських операцій позивача з ПП «Агентство маркетингових досліджень» та ПП «Орім» і зазначає, що відповідні документи не можуть вважатися первинними без фактичного здійснення господарської операції.

Проте, відповідач не надав жодних підтверджень того, що господарські операції за договором № 39359 від 01.01.2014, укладеним між позивачем та ПП «Агентство маркетингових досліджень», і за договором № 35 від 01.09.2014, укладеним між позивачем та ПП «Орім», не є реальними.

Натомість, позивачем як до перевірки, так і суду були надані оформлені відповідно до чинного законодавства наступні первинні документи: договір з ПП «Агентство маркетингових досліджень» про надання маркетингових послуг №39359 від 01.01.2014р.; договір з ПП «Орім» про надання маркетингових послуг №35 від 01.09.2014р.; податкові накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), звіти про надані послуги за відповідний період по кожному із зазначених контрагентів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 1 зазначеного Закону первинний документ визначено як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Під час огляду та дослідження вищевказаних первинних документів, наданих позивачем, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, навпаки, вони містять усі обов'язкові реквізити, отже такі первинні документи можна вважати належними доказами реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Окрім того, на спростування доводів відповідача та підтвердження безпосереднього зв'язку зазначених господарських операцій з господарською діяльність позивача, ним подані суду Звіти щодо наданих послуг, які містять у собі детальний опис (суть) виконаних робіт (наданих послуг).

Так, суть робіт та послуг полягала у проведенні різноманітних маркетингових досліджень ринку твердого сиру та вершкового масла в різних містах України по торговельній мережі супермаркетів ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», де реалізовується продукція ТМ «Клуб Сиру», що виробляється позивачем (визначення об'ємів продаж товарів в торгових точках в кількісному та грошовому вираженні; визначення залишків продукції в магазинах, динаміки продажів; проведення кількісного маркетингового дослідження в форматі польового анкетування (закриті і відкриті питання); проведення телефонного опитування респондентів; проведення фокус-груп; надання інформації відносно роздрібних цін в роздрібних торгових точках; проведення моніторингу по визначенню кількості фейсів товарної позиції в розрізі торгових точок; дослідження відношення споживачів до найменування торгових марок, до упаковки товару та ін.). Отримана в ході виконання робіт та надання послуг інформація використовувалась позивачем з метою підвищення та підтримання на певному рівні продажу виготовленої ним продукції в торговельній мережі супермаркетів ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», а також сприяло популяризації торгової марки «Клуб сиру» серед відвідувачів супермаркетів ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», через які здійснюється найбільший обсяг продажу продукції позивача.

При цьому, суд звертає увагу на положення узагальнюючої податкової консультації щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат, затвердженої наказом ДПА України від 15.02.2012 №123, в якій зазначено, що до маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукції (роботи, послуги).

Таким чином, придбані позивачем у ПП «Агентство маркетингових досліджень» та ПП «Орім» послуги, фактично по своїй суті є маркетинговими послугами, які безпосередньо пов'язані з господарською діяльність позивача та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, що спростовує доводи відповідача про невикористання (нереальність) відповідних послуг в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності, покладені, крім іншого, в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно, підтвердженням формування податкового кредиту податку на додану вартість є податкові накладні, виписані ПП «Агентство маркетингових досліджень» та ПП «Орім» при відображенні операцій з надання послуг за договорами від 01.01.14 № 39259 та ввід 01.09.14 № 35, які відповідає усім вимогам ст. 201 ПКУ: містять всі необхідні реквізити та були своєчасно зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, суд не залишає без уваги положення п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, яким фактично виключається зв'язок між правом на нарахування податкового кредиту та використанням послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, що також спростовує доводи відповідача, викладені в Акті перевірки та запереченнях до адміністративного позову.

Таким чином, позивачем правомірно було віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту відповідні витрати та ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Агентство маркетингових досліджень» та ПП «Орім», відповідно й правомірно було сформовано від'ємне значення ПДВ.

Відповідачем не було доведено, що надані позивачем на підтвердження правомірності своїх дій документи не є первинним або складені з порушенням вимог законодавства, а також не було доведено, що ці первинні документи не підтверджують факт господарських операцій.

Слід також зазначити, що п.1, підрозд. 2, розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України містить певні особливості справляння податку на додану вартість юридичними особами, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, при здійсненні ними операцій з постачання власної виробленої продукції (молока, молочної сировини, молочних продуктів, м'яса, м'ясопродуктів, іншої продукції переробки тварин (шкур, субпродуктів, м'ясо-кісткового борошна), виготовленої з поставлених молока або м'яса в живій вазі сільськогосподарськими підприємствами, визначеними розділом V Податкового кодексу України, іншими юридичними і фізичними особами, у тому числі фізичними особами - підприємцями, які самостійно вирощують, розводять, відгодовують продукцію тваринництва, визначену розділом V Податкового кодексу України (далі - переробні підприємства) у період до 1 січня 2015 року.

З вересня 2013 року позивач розпочав виробництво молочної продукції (сиру твердого та масла вершкового) під власною торговою маркою «Клуб сиру», при цьому, згідно доводів позивача, виконуючи належним чином вимоги п.1 підрозд. 2, розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України, що не спростовується належними та допустимими доказами відповідачем.

З огляду на зазначене, з вересня 2013 року позивач, на виконання пп.4 п.1, підрозд. 2, розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України, почав відносити до складу податкового кредиту та, відповідно, відображати в податковій декларації з податку на додану вартість щодо діяльності з постачання продукції (Декларація з ПДВ (спеціальний режим оподаткування переробного підприємства) суми сплаченого податкового кредиту щодо операцій з отримання маркетингових послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень» та ПП «Орім», які були спрямовані на стимулювання збуту власної молочної продукції.

Таким чином, відповідачем, незважаючи на положення ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, не було подано належних та допустимих доказів на обґрунтування власних доводів.

За таких обставин, доводи відповідача, викладені в Акті перевірки позивача, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення позивача права на формування валових витрат, податкового кредиту та від'ємного значення ПДВ, внаслідок чого спірні податкові повідомлення-рішення відповідача від 23.11.2015р. № , № та № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.11.2015р. № , № та № з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 69-71, 94, 122, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.11.2015р. №, № та №.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» () судові витрати в сумі 534 392,43 грн. (п'ятсот тридцять чотири тисячі триста дев'яносто дві гривні 43 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур