Справа № 804/2013/16
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 р. справа № 804/2013/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Павловського Д.П., суддів Турлакової Н.В., Ляшко О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, в якому, з урахуванням уточнень просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду;
- зобов'язати Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29 березня 2015 року по 09 вересня 2015 року - відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливої роботи, щомісячної премії та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу та виплатити її в повному обсязі, а Державну судову адміністрацію України здійснити організаційне та фінансове забезпечення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 за зазначені періоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є державним службовцем та з 2013 року працює в апараті Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, в тому числі з 09.01.2013 року на посаді секретаря судового засідання. Втім, з боку держави відбулось порушення її прав на належну заробітну плату. Адже з 26 жовтня 2014 року вона має право на посадовий оклад у нових підвищених розмірах. А отримувала заробітну плату, розмір якої визначався, виходячи з посадового окладу, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати за Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Крім того, з 29.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», норми якого також справляють вплив на розміри посадових окладів працівників апарату судів. На думку позивача, вирішальне значення має наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання. Втім, це відбувається не за законом про Державний бюджет та похідних від нього актів, а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин. Отже, вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, позивач оскаржує її в судовому порядку.
У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Державна судова адміністрація України у своїх запереченнях проти позову зазначила, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Оплата праці державних службовців здійснюється на підставі Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова №268). З 26.10.2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру», за пп.59 п.5 розділу ХІІ якого передбачалось підвищення розміру посадового окладу працівників апаратів судів відповідно до абз. 2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Втім, на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, Кабінетом Міністрів України не були вчинені дії по приведенню постанови №268 у відповідність до абз. 2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». У свою чергу Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд є розпорядником коштів нижчого рівня та самостійно здійснює нарахування працівникам апарату суду та суддям, які перебувають з ними в трудових відносинах, виплат, передбачених чинними нормативними актами в межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік. Видатки на утримання кожного судді виписані окремим рядком у додатку №8 до Закону України «Про державний бюджет України» на відповідний фінансовий рік. Таким чином, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці, а виплати позивачеві заробітної плати за спірний період були здійснені відповідно до норм чинного законодавства України, його права порушені не були.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у своїх запереченнях посилається на те, що безпідставними є позовні вимоги ОСОБА_1 про здійснення перерахунку заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року відповідно до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», та про виплату її позивачу в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу. Тому, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач є державним службовцем та працює в апараті Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з 04.07.2013 року на посаді судового розпорядника, а з 09.01.2015 року - на посаді секретаря судового засідання. У 2014 році її посадовий оклад склав 1218,00грн. у відповідності до правових положень Кабінету Міністрів України та Закону про Державний бюджет України на 2014 рік. Втім, на думку позивача, з урахуванням змін у чинному законодавстві України, їй до сплати належить підвищений розмір заробітної плати. Тому, між сторонами виник спір з приводу нарахування та виплати позивачу як державному службовцю та працівнику апарату суду підвищених розмірів заробітної плати згідно норм чинного законодавства, з приводу чого суд зазначає наступне.
26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ), яким внесено зміни до ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ.
Цими змінами ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ) доповнено абз. 2, яким передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ.
З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VІІІ (далі - Закон №192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації (ДСА), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Згідно з пунктом 2 частини тринадцятої розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього закону, мав внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим законом, у тому числі з метою забезпечень збільшення видатків Державного бюджету України на оплату у розмірі, не меншому ніж передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.
Частиною п'ятою ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду встановлено Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів.
Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої ст. 33 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №3723-ХІІ), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Аналогічні положення закріплено також частиною другою ст. 8 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону № 108/95-ВР).
Враховуючи, що вказані видатки не передбачені у Державному бюджеті України на 2015 рік, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.
Так, на час виникнення спірних відносин, заробітна плата працівників апарату судів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268, зокрема, додатком 47 «Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів».
Згідно з частинами першою та другою ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Отже, діючим на момент спірних відносин законодавством, закріплювалось право працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі 30 відсотків від посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Але законодавчого механізму реалізації такого права немає, так як не внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268.
Також суд зазначає, що відповідач є розпорядником (одержувачем) коштів Державного бюджету України. А відтак, реалізує будь-які бюджетні зобов'язання та платежі за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет.
У період з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року Кабінетом Міністрів України не внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» видатки на реалізацію згадуваних статей Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено.
Крім того, 02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», був прийнятий Закон України № 217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон №217- VІІІ).
Підпунктом 12 пункту 1 Закону №217-VІІІ з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» на виконання зазначених вимог були внесені зміни у постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Окрім цього, було передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.
Таким чином, відповідач не має юридично обґрунтованих підстав фінансувати, нараховувати та виплачувати посадові оклади, у розмірах інших, ніж це передбачено нормами постанови №268. Тому, ознак протиправності в діях чи бездіяльності відповідачів під час судового розгляду справи встановлено не було.
Аналогічна правова позиція підтверджується і судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду України від 12.07.2016 року по справі №21-1726а16 та від 13.07.2016 року по справі №820/4653/16.
Згідно ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Втім, позивач в порушення цих вимог КАС України не довів законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про проведення перерахунку заробітної плати є не обґрунтованими, тому вважає за необхідне у задоволенні цього адміністративного позову відмовити повністю.
Керуючись ст. ст. 128, 158-163,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Суддя Суддя Д.П. Павловський Н.В. Турлакова О.Б. Ляшко