Справа № 826/15132/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 листопада 2016 року № 826/15132/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., суддів: Арсірія Р.О., Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ"
до треті особиНаціонального банку України Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Непідприємницьке товариство "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (Т. 1, а.с. 80-81), про визнання протиправними дій щодо повернення без виконання реєстру платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 та від 13.08.2014 винесених у межах ВП №43111901; зобов'язання виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі №826/6306/13-а шляхом безспірного списання з банківських рахунків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти в сумі 2310351,45 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду в від 24.02.2015 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 зазначено, що "Ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 про роз'яснення судового рішення, на яку посилалися суди попередніх інстанцій у цій справі як на одну із підстав для задоволення позову, скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 грудня 2014 року (справа № К/800/34316/14), у роз'ясненні постанови від 16.10.2013 відмовлено.

Питання щодо порядку виконання судового рішення шляхом стягнення пенсійних активів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до положень Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про Національний банк України" не досліджувалось, висновки з цього приводу у судових рішеннях відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, факт укладення кредитних договорів між Національним банком України і Фондом гарантування вкладів фізичних осіб встановлений лише на підставі усних пояснень. Самі договори предметом судового дослідження не були, умови цих договорів не відомі.".

За результатом автоматизованого розподілу судових справ для розгляду справи № 826/15132/14 було визначено суддю Огурцова О.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2016 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, а також зобов'язано відповідача та запропоновано позивачу надати додаткові письмові пояснення та документи (докази) щодо обставин викладених у рішенні Вищого адміністративного суду України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Національний банк України протиправно, посилаючись на неможливість списання коштів з причин наявності заборони відчуження коштів, які обліковуються на рахунках платника (Фонду гарантування вкладів фізичних), повернув без виконання реєстри платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 та від 13.08.2014, винесених державним виконавцем у межах ВП №43111901 щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача грошових коштів в сумі 2310351,45 грн.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що повернення без виконання реєстру платіжних вимог №1330/4, винесених у межах ВП №43111901, зумовлено існуванням заборони відчуження коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які знаходяться на рахунках та які мають надійти на його користь у майбутньому, що підтверджується Державним реєстром обтяжень рухомого майна від 22.08.2014. Крім того, відповідач звертає увагу, що переважне і безумовне право Національного банку України поширюється лише на списання у безспірному порядку заборгованості з банківських рахунків і продажу інших активів, що перебувають у заставі як забезпечення вимог Національного банку, та задоволення вимог за рахунок чистого доходу від їх продажу та стосовно безспірного списання коштів з кореспондентського рахунку банку на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі звернення Фонду в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (ст. 73 Закону України "Про Національний банк України"), тобто в даних правовідносинах положення даної статті не можуть застосовуватися. Також, відповідач наголошує, що кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не можуть бути використані на повернення пенсійних активів Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ", оскільки списання коштів на такій підставі буде грубим порушенням норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Представник третьої особи-1 у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, стверджуючи, що оскільки у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні пенсійні активи Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ", які розміщені і обліковуються у банку (ПАТ "Банк "Таврика"), то Фонд не має законних підстав та правового механізму для повернення пенсійних активів у розмірі 2310351 грн. 45 коп. за рахунок своїх коштів. Водночас, для виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі № 826/6309/13-а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб може лише видати формальне розпорядження уповноваженій особі на ліквідацію банку про повернення таких коштів. У зв'язку з чим, було видано розпорядження від 13 травня 2014 року № 1-Р, яким зобов'язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» Лемеша М.В. повернути Непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351, 45 грн.

Представник третьої особи-2 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, своєї позиції щодо позовних вимог суду не повідомив.

Крім того, у судовому засіданні представниками позивача було подано клопотання про витребування письмових доказів (Т. 4, а.с. 136-138): 1) листування між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Національним банком України прямо чи побічно пов'язаного із виконанням кредитних договорів від 18.06.2014 №1351 та від 21.07.2014 №2/1366, а також інших договорів, спрямованих на забезпечення виконання зобов'язань за такими кредитними договорами; 2) відомостей про рух коштів (банківські виписки) на рахунках Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1, №1, №1, № в період з 11.07.2014 по 28.08.2014.

Відповідно до частини третьої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Згідно із частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування письмових доказів, оскільки зазначені у клопотанні докази не стосуються напряму предмету справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час розгляду справи, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі №826/6309/13-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014, за позовом Непідприємницького товариства "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ" до Фонду гарантування вкладів фізичних собі, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Таврика" Соловйової Н.А, зокрема, зобов'язано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бульвар Шевченка, 33-б; код за ) повернути Непідприємницькому товариству "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ" (01030, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 23; код за ) пенсійні активи у розмірі 2 310351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщені у публічному акціонерному товаристві "Банк "Таврика" згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 № 698.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року вказану заяву позивача було задоволено частково та роз'яснено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порядок виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року, а саме за рахунок коштів, джерела яких визначаються ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" та у відповідності до вимог ст.ст. 57, 65, 66 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 грудня 2014 року № К/800/34316/14 скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року, а у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 року відмовлено, оскільки подана заява, а також надане судом апеляційної інстанції роз'яснення стосується визначення порядку виконання судового рішення та виходить за межі статті 170 КАС України щодо роз'яснення змісту рішення; при цьому сама постанова суду апеляційної інстанції від 16 жовтня 2013 року є зрозумілою та не потребує роз'яснення.

28.04.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження ВП 43111901 про зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бульвар Шевченка, 33-б; код за ) повернути Непідприємницькому товариству "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ" (01030, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 23; код за ) пенсійні активи у розмірі 2310351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщені у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Таврика" згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 № 698.

18.07.2014 державним виконавцем направлено до Національного банку України реєстр платіжних вимог про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пенсійних активів позивача у розмірі 2310351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп.

Вказані вимоги були повернуті відповідачем 21.07.2014 без виконання, а саме:

- щодо рахунків №1 та № з відміткою "повертаємо без виконання відповідно до п. 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22 (рахунок відсутній);

- щодо рахунку №1 з відміткою "повертаємо без виконання відповідно до ст. 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", де зазначений вичерпний перелік цілей на які можуть бути використані кошти фонду, акумульовані у процесі його діяльності і не містить інших альтернатив для розпорядження коштами, а також п. 2.18 та 5.5 (невідповідність вимогам додатку 8) Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22;

- щодо рахунку №1 з відміткою "повертаємо без виконання відповідно до частини другої ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" про неможливість стягнення коштів, п. 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22.

Також, 13.08.2014 державним виконавцем направлено відповідачу реєстр платіжних вимог №1330/4 (щодо рахунків №2, №) про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пенсійних активів позивача у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп.

Листом від 28.08.2014 відповідач повідомив про відмову у виконанні платіжних вимог від 13.08.2014 у зв'язку із неможливістю списання коштів з рахунку платника з причин наявності заборони відчуження коштів, які обліковуються на рахунках платника та які можуть надійти на його користь у майбутньому, зареєстрованої у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 22.08.2014.

Непідприємницьке товариство "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ", не погоджуючись з такою позицією відповідача, звернулося з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 65 Законі України "Про виконавче провадження" державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно із частиною першою статті 42 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій здійснює такі операції: 16) веде рахунки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976 (далі - Інструкція №22), яка поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними.

Відповідно до пунктів 5.3, 5.9, 5.10 Інструкції № 22 примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України.

Банк платника приймає до виконання платіжну вимогу стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника і не має права повертати її в разі неподання стягувачем реєстру платіжних вимог.

У разі недостатності коштів на рахунку платника банк виконує платіжну вимогу в межах залишку коштів згідно з главою 2 цієї Інструкції.

Пунктом 2.18 Інструкції № 22 встановлено, що у разі відмови виконати платіжну вимогу, оформлену стягувачем або отримувачем (якщо договірне списання коштів), банк у день її надходження має зробити на її зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої платіжна вимога не може бути виконана, та/або главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено), зазначити дату повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку) і не пізніше наступного робочого дня надіслати цю платіжну вимогу в орган Державної казначейської служби України чи банк, від якого вона надійшла.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна податкова служба України на запит №4675563 від13.05.2014 надала відповідь № від 14.05.2014 (ЄДРВП №43111901) про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, а саме про номери Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () відкриті в Операційному управлінні Національного банку України (Т. 1, а.с. 50).

18.07.2014 державним виконавцем направлено до Національного банку України реєстр платіжних вимог про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пенсійних активів позивача у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп.

Вказані вимоги були повернуті відповідачем 21.07.2014 без виконання, а саме:

- щодо рахунків №1 та № з відміткою "повертаємо без виконання відповідно до п. 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22 (рахунок відсутній) (Т. 1, а.с. 53, 54).

Позивачем доказів на спростування вищенаведеної позиції відповідача та на підтвердження того, що станом на липень 2014 року за Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в Операційному управлінні Національного банку України обліковувалися рахунки №1 та № суду надано не було.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги щодо визнання протиправними дій стосовно повернення без виконання реєстру платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014, винесених у межах ВП №43111901 в частині рахунків №1 та №.

Крім того, реєстр платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 стосовно рахунку №1 був повернутий відповідачем з відміткою "повертаємо без виконання відповідно до ст. 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", де зазначений вичерпний перелік цілей на які можуть бути використані кошти фонду, акумульовані у процесі його діяльності і не містить інших альтернатив для розпорядження коштами, а також п. 2.18 та 5.5 (невідповідність вимогам додатку 8) Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22 (Т. 1, а.с. 55), а реєстр платіжних вимог №1330/4 від 13.08.2014 - у зв'язку із неможливістю списання коштів з рахунку платника з причин наявності заборони відчуження коштів, які обліковуються на рахунках платника та які можуть надійти на його користь у майбутньому (Т. 1, а.с. 16).

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що повернення реєстру платіжних вимог №1330/4, винесених у межах ВП №43111901 зумовлено існуванням заборони відчуження коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які знаходяться на рахунках та які мають надійти на його користь у майбутньому, що підтверджується Державним реєстром обтяжень рухомого майна від 22.08.2014.

Суд встановив, що між Національним банком України (Кредитор) та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (Позичальник) укладено кредитний договір від 18.06.2014 №1351 про надання кредиту в сумі 4175 500 000,00 грн. на строк з 18.06.2014 до 29.05.2015 включно з оплатою 10,90 процентів річних (Т. 4, а.с. 119-122), згідно якого кредитор зобов'язується не пізніше наступного дня після підписання цього договору та договору застави в установленому порядку на рахунок позичальника №1, відкритого в Операційному управлінні Національного банку України кредит у сумі 4 175 500 000,00 грн. та одночасно заблокувати в депозитарії 4 175 500 000,00 грн. цінні папери, зазначені в пункті 1.3 цього договору, які надані під забезпечення кредиту 4 175 500 000,00 грн.

Крім того, між Національним банком України (Кредитор) та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (Позичальник) укладено додаткові договори про внесення змін до Кредитного договору від 18.06.2014 №1351 (Т. 4, а.с. 123-134).

Зокрема, між Національним банком України (Кредитор) та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (Позичальник) укладено додатковий договір від 21.07.2014 №2/1366 до Кредитного договору від 18.06.2014 №1351, яким Фонд гарантування вкладів фізичних осіб додатково передав у заставу Національного банку України майнові права на всі кошти, які знаходяться на рахунках Фонду, відкритих в Операційному управлінні (Т. 4, а.с. 125-126).

В пункті 4.5 додаткового договору від 21.07.2014 №2/1366 сторони встановили, що таке додаткове забезпечення стосується як всіх коштів, що знаходяться на рахунках позичальника, так і коштів, що мають надійти на користь позичальника в майбутньому і не підлягають вилученню та можуть використовуватись позичальником виключно для покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, як це визначено положеннями статті 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна застава рухомого майна Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі додаткового договору від 21.07.2014 №2/1366 до Кредитного договору від 18.06.2014 №1351 зареєстрована 22.08.2014 (т. 1 а.с. 120-121).

Також, відповідачем надано суду договори застави майнових прав за майбутніми надходженнями на поточні рахунки заставодавця (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) та застави держаних облігацій України (клопотання НБУ вх. №71500/16 від 19.09.2016).

Згідно із частиною першою статті 42 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій здійснює такі операції: 2) надає кредити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під заставу цінних паперів за ціною не нижче індексу інфляції.

Відповідно до частини п'ятої статті 25 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (редакція від 10.04.2014 - чинна на момент укладання договору кредиту від 18.06.2014 №1351) у разі виникнення тимчасового дефіциту ліквідності Фонд має право звернутися до Національного банку України за отриманням короткострокового кредиту. Національний банк України має право надати кредит Фонду на умовах, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

З метою забезпечення захисту інтересів вкладників банків Правлінням Національного банку України прийнято постанову «Про затвердження Положення про кредитування Національним банком України Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» від 18.03.2013 №95, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 03 квітня 2013 р. за N 543/23075,

Пунктами 1.3, 2.5, 2.6 Положення про кредитування Національним банком України Фонду гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що Національний банк здійснює підтримку ліквідності Фонду в межах монетарних можливостей шляхом надання короткострокових кредитів для виплати відшкодування вкладникам учасників Фонду за недоступними вкладами.

Національний банк доводить рішення про надання чи відмову в наданні кредиту до відома Фонду засобами електронної пошти не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття такого рішення. У разі прийняття рішення про надання кредиту Національний банк повідомляє Фонд про необхідність укладення кредитного договору та договору застави.

Операційне управління Національного банку України (далі - Операційне управління) укладає з Фондом кредитний договір і договір застави.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із статтею 573 Цивільного кодексу України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

Відповідно до статті 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно із статтею 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Отже, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наділені правом укладати договори кредитування та застави майнових прав.

Як вбачається із матеріалів справи, застава рухомого майна Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (тобто майнові права на всі кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих в Операційному управлінні та на кошти, що мають надійти в майбутньому) виникла на підставі додаткового договору від 21.07.2014 №2/1366 до Кредитного договору від 18.06.2014 №1351.

В пункті 4.5 додаткового договору від 21.07.2014 №2/1366 до Кредитного договору від 18.06.2014 №1351 сторони встановили, що таке додаткове забезпечення стосується як всіх коштів, що знаходяться на рахунках позичальника, так і коштів, що мають надійти на користь позичальника в майбутньому і не підлягають вилученню та можуть використовуватись позичальником виключно для покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, як це визначено положеннями статті 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (редакція від 04.07.2014 - чинна на момент подання реєстрів платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 та від 13.08.2014) основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює ряд функції, зокрема: 2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду.

Джерела формування коштів Фонду визначені в статті 19 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а мета використання таких коштів визначена в статті 20 Закону.

В постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі №826/6309/13-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.04.2014, зазначено, що «Так, відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків. Аналогічні приписи містить і ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

Розпорядження цими активами здійснюється відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення".

Отже, держава гарантує збереження пенсійних активів шляхом заборони їх використання не за цільовим призначенням.

За таких обставин апеляційна інстанція знаходить правомірними посилання апелянта на те, що імперативна заборона включати пенсійні активи до ліквідаційної маси банків встановлює пряму заборону виконувати будь-які зобов'язання фінансової установи (банку) за рахунок цих пенсійних активів.», «Апеляційна інстанція приходить до однозначного висновку, що незалежно від того на підставі якого правочину активи пенсійного фонду були розміщені у банку (чи то за договором банківського вкладу, чи то за договором про управління активами) банк, що ліквідується зобов'язаний повернути пенсійні активи в повному обсязі їх законному розпоряднику, визначеному Законом України "Про недержавне пенсійне забезпечення".

Те, що активи недержавних пенсійних фондів не можуть включатися до ліквідаційної маси будь-якого із банків підтверджується і роз'ясненнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Тобто, орган державної влади, що формує та забезпечує реалізацію політики державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг прямо зазначає, що пенсійні активи мають спеціальний правовим режим, що гарантує заборону їх включення до ліквідаційної маси будь-якого банку.».

Отже, вищенаведеною постановою суду встановлено, що кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не могли формуватися з пенсійних активів Непідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «ВСІ» у розмірі 2 310 351,45 грн., оскільки це суперечить частині другій статті 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" та статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до яких пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків.

Таким чином, вищенаведені кошти не можуть використовуватися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в цілях, визначених статтею 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, враховуючи, що на всі кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які знаходяться на рахунках, відкритих в Операційному управлінні та на кошти, що мають надійти в майбутньому, існує застава рухомого майна, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо повернення без виконання реєстру платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 (стосовно рахунку №1) та від 13.08.2014, винесених у межах ВП №43111901.

Крім того, реєстр платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 щодо рахунку №1 був повернутий з відміткою "повертаємо без виконання відповідно до частини другої ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" про неможливість стягнення коштів, п. 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління НБУ від 21.01.2004 №22 (Т. 1, а.с.56).

Відповідно до статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (редакція від 01.04.2014 - чинна на момент подання платіжної вимоги від 08.07.2014) фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Районні, міжрайонні, міські виконавчі дирекції відділень Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.

Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Відтак, враховуючи, що страхові кошти, які обліковуються, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" на окремому субрахунку можуть бути використані виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону, суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги про визнання протиправними дій щодо повернення без виконання реєстру платіжних вимог №1330/4 від 08.07.2014 (стосовно рахунку №1).

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі №826/6306/13-а шляхом безспірного списання з банківських рахунків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти в сумі 2310351,45 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 73 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк має переважне і безумовне право задовольняти будь-яку основану на здійсненому рефінансуванні банку вимогу, оформлену у встановленому законом порядку, за якою настав строк погашення.

Переважне і безумовне право реалізується Національним банком шляхом списання у безспірному порядку заборгованості з рахунків банку і відчуження майна, що перебуває у заставі як забезпечення вимог Національного банку, та задоволення вимог за рахунок чистого доходу від їх відчуження. Національний банк здійснює відчуження майна, набутого у власність, у рахунок погашення боргу за наданими банкам кредитами для підтримки ліквідності у визначеному ним порядку, без погодження з іншими органами державної влади.

Національний банк України також застосовує право безспірного списання коштів з кореспондентського рахунку банку на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі звернення Фонду в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частини перша і друга цієї статті не поширюються на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних, які виводяться Фондом з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, з аналізу вищенаведеної статті вбачається, що в даних правовідносинах Національний банк України не наділений повноваженнями щодо безспірного списання з банківських рахунків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошових коштів в сумі 2310351,45 грн. з метою виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у справі №826/6306/13-а.

Таким чином, вищенаведена позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Огурцов

Судді Р.О. Арсірій

В.А. Кузьменко