Справа № 809/380/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 р. Справа № 876/5499/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Урядка Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Яремчому Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Яремчому Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ :

ФОП ОСОБА_3 15.04.2016 року звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Яремчому Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення № 00003/09-18-17-0/НОМЕР_1 від 31.03.2016 року про застосування штрафних санкцій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2016 року №, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2016 року №, судові витрати стягнути з відповідача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням Державна податкова інспекція у м. Яремчому Головного управління ДФС в Івано-Франківській області оскаржила його в апеляційному порядку. Просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні повністю, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що в грудні 2015 року ДПІ в м. Яремчому було проведено фактичну перевірку господарської одиниці суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3 - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1». Перевірка проведена відповідно до направлень за №№712,713 від 23.12.2015 року та наказу за №603 від 23.12.2015 року, виданих ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

За результатами перевірки ГУ ДФС в Івано-Франківській області складено акт за №163/09-19-21-11/1/НОМЕР_1 від 30.12.2015 року, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог пп. 2, 5, 12 ст.3, ст.6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст.ст.177, 226 Податкового Кодексу України та вимог Наказу Міндоходів України від 16.09.2013 року за №481.

Працівники податкового органу з метою проведення перевірки вперше прибули до кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» 24.12.2015 року, однак ОСОБА_3 не допустив до її проведення, написавши при цьому відповідне пояснення. Відповідно до наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії пояснення позивача від 24.12.2015 року, останній не допустив посадових осіб ДПС до перевірки, так як в нього на той момент була відсутня ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

28.12.2015 року повторно прибувши на перевірку інспектори податкового органу в присутності працівників кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» склали опис алкогольних напоїв, що знаходились на барній стійці господарської одиниці, та вищевказаний акт в якому було зафіксовано порушення порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, реалізацію і зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку, невидачу розрахункового документа встановленої форми та проведення розрахунку без використання книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки.

Оскільки суб'єкт господарської діяльності ОСОБА_3 на момент проведення перевірки в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» був відсутній, то працівники контролюючого органу втретє прибули до даної господарської одиниці 30.12.2015 року для підписання акта. Проте позивач відмовився від його підписання та отримання про що складено відповідний акт. 21.01.2016 року ОСОБА_3 було подано заперечення на акт фактичної перевірки.

На підставі акту перевірки 31.03.2016 року ДПІ в м. Яремчому прийняті податкові повідомлення-рішення за №№, , згідно з якими позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 18 221,1 грн. та 340 грн. відповідно, та рішення про застосування фінансових санкцій за №000003/09-18-17-0/239825856 від 31.03.2016 року на суму 17000 грн.

Згідно з пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин в тому числі і у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п. 81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно п. 81.2 ст.81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Пункт 81.3 ПК України встановлює, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що працівники податкового органу 24.12.2015 року фактично перевірку в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» не проводили.

Відповідно до наявних в матеріалах справи та досліджених судом в якості письмових доказів копій направлень за №№712,713 від 23.12.2015 року на них відсутні відповідні відмітки про вручення копії наказу та пред'явлення службових посвідчень і направлень.

Апеляційний суд встановив, що відповідного акта про відмову платника податків розписатися у направленні на перевірку посадовими особами контролюючого органу, який в даному випадку був би підставою для початку проведення такої перевірки, складено не було.

Водночас відповідно до положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані в тому числі вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно статті 6 вказаного Закону облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Здійснивши системний аналіз норм, які визначають правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суд вважає, що на фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, чинним законодавством покладено обов'язок ведення обліку товарних запасів виключно в порядку, визначеному законами та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року за №481 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218 затверджено Порядок ведення Книги обліку і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Водночас дослідивши затверджену вищевказаним Порядком форму Книги обліку доходів і витрат, суд приходить до висновку, що законодавець, встановивши обов'язок ведення обліку товарних запасів, фактично не встановив порядку та способу виконання даного обов'язку, так як жодною графою Книги не передбачено можливості зазначення відомостей про товарні запаси.

Відповідно до пункту 6 Порядку самозайняті особи заносять у графу 5 Книги відомості про реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг. Таким чином жодної можливості зазначення у будь-якій графі саме товарних запасів немає.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що належним підтвердженням обліку є накладні та товарно-транспортні накладні на товар, які знаходяться в матеріалах справи та досліджені судом в якості письмового доказу.

Колегія суддів погоджується з аналізом суду першої інстанції постанови Верховного Суду України від 25.02.2014 року за №21-19а/14, висновки якого стосуються застосування правових норм ще до введення в дію Порядку ведення Книги фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування, встановленого наказом Міндоходів від 16.09.2013 року за №481. Так до 18.10.2013 року дані відносини регулювались попереднім нормативно-правовим актом - Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженим наказом ДПА за №1025 від 24.12.2010 року, що втратив чинність 18.10.2013 року. Так пунктом 2 вищевказаного Порядку було передбачено необхідність реєстрації за кожним працівником - фізичною особою, що здійснює операції за готівку, та веде їх облік відповідної Книги, яка реєструється самозайнятою особою в порядку визначеному законом.

Відповідно до Порядку від 16.09.2013 року за №481 аналогічна норма відсутня, у зв'язку з чим в самій Книзі, форма якої затверджена чинним Порядком, відсутні графи «Внутрішнє переміщення товару», в якій раніше відображалася вартість товару (за цінами придбання), переданого працівнику для реалізації та повернення товару від найманого працівника приватному підприємцю та «Залишок товарних запасів, матеріалів».

Таким чином суд вважає, що висновок податкового органу про порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які необліковані у Книзі обліку доходів і витрат є необґрунтованим.

Щодо рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій за №000003/09-18-17-0/239825856 від 31.03.2016 року суд виходить з наступного.

Згідно копії вищевказаного рішення посадовими особами податкового органу штрафну санкцію застосовано за зберігання в господарській одиниці на вітрині бару однієї пляшки коньяку вітчизняного виробництва без марки акцизного податку встановленого зразка.

Однак судом першої інстанції встановлено, що висновок про відсутність акцизної марки на даному алкогольному напої інспектори зробили візуально з відстані близько 1,5 метра, при цьому не мали можливості безпосередньо встановити чи дана пляшка була відкоркована та чи містяться деталі відірваної акцизної марки на пляшці. Судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_4, яка вказувала про наявність на пляшці коньяку акцизної марки та відповідні покази вказаного свідка не спростовано відповідачем у справі будь якими іншими доказами.

Разом з тим суд також не погоджується з правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішення за № від 31.03.2016 року, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 340 грн. за невидачу розрахункового документа встановленої форми та проведення розрахунку без використання книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з огляду на наступне.

Позивачем вказується, що в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» у період з 04.12.2015 року по 29.12.2015 року продаж алкогольних напоїв не здійснювався, оскільки 02.12.2015 року позивачем до ГУ ДФС в Івано-Франківській області була подана заява про одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та здійснено оплату за видачу даної ліцензії, а дана ліцензія була отримана позивачем 29.12.2015 року. Апелянт в судовому засіданні вказує про неправдиві відомості, оскільки позивач на його думку здійснював продаж алкогольної продукції іншим особам, які перебували у його закладі, однак будь яких пояснень та доказів до суду апеляційної інстанції не подано, що підтверджує протиправність дії податкового органу при ухваленні вказаного рішення, без перевірки всіх обставин та аналізу доказів і підтвердження правильності своїх дій.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що податковим органом при проведенні фактичної перевірки господарської одиниці кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_3 було допущено порушення положень Податкового кодексу України.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для винесення оскаржуваних рішень відсутні в ДПІ у м. Яремчому Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, а вимоги ФОП ОСОБА_3 є правомірними та які належним чином обґрунтовані, і тому підлягають до задоволення, відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав свого обов'язку щодо доказування правомірності прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Яремчому Головного управління ДФС в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 року у справі № 809/380/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 02.11.2016 року