Справа № 816/287/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/287/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

суддів - Бойка С.С. , Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-1 - Скригонюка І.В.,

позивача ОСОБА_1
до відповідачів треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Національної поліції України 2. Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 3.Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України 1. Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 2. Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку
про визнання протиправним та скасування частини наказу, поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 30.06.2016 /том 1 а.с. 258-261/, до Національної поліції України (далі - відповідач-1), Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач-2), Центральної атестаційної комісії № 3 апарату національної поліції України (далі - відповідач-3), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головне управління Урядового фельд'єгерського зв'язку, про:

- визнання протиправним та скасування рішення центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України від 20.01.2016 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Полтавській області через службову невідповідність;

- визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 04.03.2016 № 143 о/с, яким внесено зміни в наказ Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с, щодо звільнення майора поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки зі служби в поліції за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 15.03.2016 на підставі листа Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку від 26.02.2016 № 63/08-42 дск, атестаційного листа ОСОБА_1 від 20.01.2016;

- визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за підпунктом 8 (у зв'язку із переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств та відомств) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" на підставі листа Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку від 01.02.2016 № 63/08-180 дск;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- зобов'язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з 15.03.2016 по день поновлення на роботі;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 та виплати середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вважає своє звільнення протиправним, оскільки дисциплінарного проступку, за вчинення якого до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, не вчиняв, а висновки про службову невідповідність є безпідставними. У протоколі атестаційної комісії не зазначені мотиви прийняття рішення. На думку позивача, при проведенні атестації не враховані ділові якості позивача, заохочення та відзнаки, професійний рівень підготовки. Також зазначив, що атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на посаді менше одного року. Крім того, наполягав на тому, що до Національної поліції України рапорт щодо свого звільнення у зв'язку із переходом на роботу до Головного управління фельд'єгерського зв'язку не подавав та не надавав свою згоду щодо переходу до зазначеного відомства.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. У письмових запереченнях зазначив, що атестаційна комісія зробила негативний висновок стосовно позивача на підставі всебічного розгляду всіх наявних у комісії матеріалів та на підставі аналізу наданих особою відповідей, у зв'язку із чим прийняла обґрунтоване рішення. Стосовно наказу від 03.02.2016 № 72 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у зв'язку із переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств та відомств указав, що на момент видачі наказу було відповідне волевиявлення позивача та погодження між керівниками відомств.

Представники відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань та заперечень не надали.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2002 по 06.11.2015 /том 1 а.с. 98-110, 207/.

Наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 13 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" призначено тих, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановленням посадових окладів згідно зі штатним розписом, з 07.11.2015, зокрема ОСОБА_1 (М-244851), який мав спеціальне звання "майор міліції", оперуповноваженим в особливо важливих справах, присвоївши йому спеціальне звання "майор поліції" /том 2 а.с. 23/.

20.11.2015 Національна поліція України видала наказ № 210 о/с "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві", пунктом 1 якого визначено, зокрема проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів /том 2 а.с. 30/.

Наказом Національної поліції України від 02.12.2015 № 134 затверджено склад центральної атестаційної комісії Національної поліції України /том 2 а.с. 31/ (із змінами згідно із наказами від 22.12.2015 № 195 та від 19.01.2016 № 44 /том 2 а.с. 34-37/, а також зазначено, що комісія у своїй діяльності повинна керуватися Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465 (із змінами та доповненнями), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 за №1445/27890.

Центральною атестаційною комісією № 3 апарату Національної поліції України проведено атестування ОСОБА_1, результати якого оформлено протоколом від 20.01.2016 ОП № 15.00002110.0015099 /том 2 а.с. 80/.

Згідно з протоколом від 20.01.2016 ОП № 15.00002110.0015099 та Розділом IV атестаційного листа "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційною комісією зроблено висновок: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність" /том 2 а.с. 57-58/.

Наказом Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1 (М-244851), оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Полтавській області, з 05.02.2016 звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил (з постановленням на військовий облік) за підпунктом 8 (у зв'язку із переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" /том 1 а.с. 230/.

04.03.2016 Національною поліцією України видано наказ № 143 о/с, яким внесено часткові зміни до пункту наказу Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с щодо звільнення ОСОБА_1, та зазначено: вважати таким, що звільнений за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 15.03.2016 /том 1 а.с. 231/.

Позивач не погодився із зазначеними рішеннями відповідачів, у зв'язку з чим звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ) Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з статтею 3 Закону № 580-VІІІ у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 57 Закону № 580-VІІІ визначено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону № 580-VІІІ атестування поліцейських проводиться: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

У частині п'ятій статті 57 Закону № 580-VІІІ зазначено, що порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Так, частина друга статті 57 Закону № 580-VІІІ кореспондується з пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465 (далі - Інструкція № 1465).

Відповідно до частини третьої статті 57 Закону № 580-VІІІ атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Частина четверта статті 57 Закону № 580-VІІІ передбачає, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства та мети проведення атестації, прийняття рішення про проведення атестації стосовно конкретного поліцейського та проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: у силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Зазначене вище узгоджується із висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 11.03.2014 у справі № 21-13а14.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу IV Інструкції № 1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, стосовно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VІІІ.

Суд звертає увагу на те, що статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію" взагалі не передбачено проходження поліцейськими так званих планових атестацій, для підтвердження ними відповідності займаним посадам.

Наказ від 20.11.2015 № 210 о/с містить лише мету проведення атестації, яка визначена в частині першій статті 57 Закону № 580-VІІІ.

Проте суд зазначає, що мета проведення атестації та підстави для її проведення не є тотожними поняттями, оскільки мета - це те, що необхідно досягнути проведенням атестування поліцейського, а підстава - це причина або достатній привід для її проведення.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, відповідачами не доведено, що ОСОБА_1 підлягав атестації та, відповідно, включенню до списку поліцейських, які підлягають атестації, оскільки не наведено підстав для проведення атестації позивача, що передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VІІІ, та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що останній мав бути призначений на вищу посаду без проведення конкурсу, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пункт 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ встановлює, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до вищезазначених норм права працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Як вже вищезазначено, наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 13 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", призначено тих, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановленням посадових окладів згідно зі штатним розписом, з 07.11.2015, зокрема ОСОБА_1 (М-244851), який мав спеціальне звання "майор міліції", оперуповноваженим в особливо важливих справах, присвоївши йому спеціальне звання "майор поліції", підстава: заява ОСОБА_1 від 07.11.2015 /том 2 а.с. 23/.

Отже, позивач прийнятий на службу оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою; при цьому такий наказ не містить умов про проведення конкурсу та тимчасовість призначення на посаду.

Крім того, відповідно до статті 58 Закону 580-VІІІ призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Відповідачем не доведено, що позивача було призначено на посаду тимчасово.

Крім того, суд звертає увагу, що у будь-якому випадку строковість призначення на посаду поліцейського не є самостійною підставою для проведення атестації.

Відповідно до атестаційного листа ОСОБА_1 атестація проводилась за відсутності посилання на жодну з підстав проведення атестації поліцейського, які визначені у частині другій статті 57 Закону 580-VІІІ.

Суд зазначає, що індивідуальних підстав, визначених частиною другою статті 57 Закону 580-VІІІ, для призначення Національною поліцією України атестації ОСОБА_1 не було.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі №21-42а12 встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20.12.1990 №565-XII "Про міліцію", Законом України від 02.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15.

Враховуючи те, що положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України "Про Національну поліцію" не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає за можливим застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України "Про професійний розвиток працівників" від 12.01.2012 № 4312-VI (далі - Закон № 4312-VI).

Статтею 12 Закону № 4312-VI визначені категорії працівників, які не підлягає атестації, зокрема згідно з частиною першою цієї статті не підлягають атестації працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача призначено на посаду наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 13 о/с вперше, а тому він не міг бути призначений до проходження атестації за цією посадою до 07.11.2016.

На підставі вищезазначеного з метою повного захисту прав позивача згідно із частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати дії Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_1 протиправними.

Аналізуючи рішення відповідача-3 від 20.01.2016 про визнання ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 11 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Таким чином, саме атестаційний лист є основним документом, який розглядається атестаційними комісіями.

Пунктами 3 та 4 розділу IV Інструкції № 1465 визначено, що атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців. Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

При цьому за змістом пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції № 1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії (пункт 9 Розділу ІV Інструкції № 1465).

З атестаційного листа стосовно позивача вбачається, що ОСОБА_1 охарактеризований безпосереднім керівником виключно з позитивного боку, зокрема зарекомендував себе професійно грамотним, старанним фахівцем, до виконання службових обов'язків відноситься сумлінно /том 2 а.с. 57 зворотній бік/.

Крім того, із послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що за час проходження служби в органах внутрішніх справ позивач відзначався за сумлінне виконання службових обов'язків /том 1 а.с. 105/.

Згідно з пунктом 10 Розділу ІV Інструкції №1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу (пункт 10 Розділу ІV Інструкції № 1465).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач отримав 22 бали за тестування загальних здібностей і навичок та 25 балів з професійного тестування /том 2 а.с. 75/. Суд зазначає, що відповідачем-3 не надано пояснення стосовно порядку визначення зазначених балів.

Пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465 визначено, що атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Відповідно до пункту 15 Розділу ІV Інструкції №1465 атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з пунктами 20, 21, 23 Розділу ІV Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що, приймаючи рішення стосовно атестованого працівника поліції, атестаційна комісія повинна прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням усіх критеріїв, визначених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465.

Згідно з протоколом від 20.01.2016 ОП №15.00002110.0015099 засідання Центральної атестаційної комісії №3 членами комісії під час проведення атестації позивача досліджено атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", інформацію з відкритих джерел. Зауважень щодо вказаних документів атестаційною комісією зазначено не було.

У протоколі від 20.01.2016 вказано, що членами Центральної атестаційної комісії №3 Національної поліції України особі, яка проходить атестування, були поставлені питання, що стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше. За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення особою, яка зазначена головою Центральної атестаційної комісії №3, поставлено на голосування рішення, а саме: "4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність". За результатами голосування "за" - 2, проти - 1 /том 2 а.с. 80/.

Зазначені результати атестування занесені в розділ ІV атестаційного листа ОСОБА_1, з яким він ознайомлений 27.01.2016 /том 2 а.с. 58/.

Дослідивши протокол засідання атестаційної комісії щодо атестації позивача, суд дійшов висновку про відсутність у протоколі обґрунтування та мотивів прийнятого рішення.

Протоколом є документ, який містить запис усього, про що йшлося на засіданні. Враховуючи відсутність запису технічними засобами засідання, а також ту обставину, що відповідно до пункту 17 Розділу ІV Інструкції №1465 атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, та голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, суд вважає, що протокол повинен відображати підстави прийнятого рішення "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність" із зазначенням яким саме критеріям, встановленим законодавством, не відповідає поліцейський, який проходив атестацію.

При цьому, приймаючи таке рішення як "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", відповідачем-3 не дотримано справедливої рівноваги (балансу) стосовно прийнятого рішення та інтересів особи.

Суд зазначає, що "справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Стосовно клопотання відповідача-1 про залишення без розгляду позовних вимог, оскільки позивачем пропущено місячний строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Центральної атестаційної комісії № 3 від 20.01.2016, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина третя статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши вказане клопотання відповідача-1, суд враховував, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У Рішенні у справі "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року ЄСПЛ констатує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі "Іліан проти Туреччини" зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Суд звертає увагу на те, що за результатами проведення Центральною атестаційною комісією № 3 апарату Національної поліції України атестування ОСОБА_1, Розділом IV атестаційного листа визначено, що "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційною комісією зроблено висновок: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність" /том 2 а.с. 57-58/, з даним висновком позивач ознайомився 27.01.2016 /том 2 а.с. 38/.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, не погодившись з висновком Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України, звернувся з апеляційною скаргою до Центральної апеляційної атестаційної комісії (том 2 а.с. 86).

30.01.2016 Центральною апеляційною атестаційною комісією прийнято рішення про те, що подана скарга ОСОБА_1 розгляду не підлягає (а.с. 86).

Проте позивач із зазначеним висновком Центральної апеляційної атестаційної комісії ознайомився лише у ході судового розгляду справи.

При цьому, оскільки суд, вийшовши за межі позовних вимог, визнав протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестації стосовно ОСОБА_1, то і рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України не можна вважати законним, враховуючи відсутність підстав для проведення атестації позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для залишення без розгляду позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України від 20.01.2016.

З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що висновок Центральної атестаційної комісії №3 апарату Національної поліції України від 20.01.2016 та зазначене в Розділі ІV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" "4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність" щодо ОСОБА_1 є протиправним, а отже, підлягає скасуванню.

Також пунктом 28 Інструкції № 1465 встановлено, що керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

На виконання вищевказаного пункту, 04.03.2016 Національною поліцією України видано наказ №143 о/с про звільнення ОСОБА_1, оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про скасування рішення Центральної атестаційної комісії №3 апарату Національної поліції України від 20.01.2016, оформлене протоколом від 20.01.2016, та зазначене в Розділі ІV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте стосовно ОСОБА_1, то наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 04.03.2016 № 143 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1 (М-244851), оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Полтавській області, з 05.02.2016 звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил (з постановленням на військовий облік) за підпунктом 8 (у зв'язку із переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Підставою вказано лист Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку від 01.02.2016 № 63/08-180 /том 1 а.с. 230/.

Так, у листі від 01.02.2016 № 63/08-180 Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку просило Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України відрядити та надати особову справу, зокрема оперуповноваженого в ОВС УВБ в Полтавській області ДВБ НП України майора міліції ОСОБА_1 /том 1 а.с. 228/

02.02.2016 ОСОБА_1 подано рапорт на ім'я начальника Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку із проханням прийняти на військову службу у відділ урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Кіровограді /том 1 а.с. 227/.

Проте згідно з резолюцією керівництва Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку від 26.02.2016 позивач подав рапорт із проханням не розглядати його попередній рапорт від 02.02.2016 та повернути особову справу до ДВБ НП України /том 1 а.с. 229/.

У судовому засіданні позивач пояснив, що після ознайомлення із висновком атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді та службову невідповідність, перебуваючи у пригніченому стані, дійсно написав та подав до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку рапорт про бажання проходити службу у зазначеному відомстві. Проте вчасно усвідомив помилковість такого рішення, у зв'язку із чим вирішив продовжити службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України та відкликав свій попередній рапорт.

При цьому, наголошував на тому, що до Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України рапорт щодо звільнення у зв'язку із переходом на роботу до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку не подавав.

Відповідно до пункту 5 частин першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Отже, у цьому випадку згода працівника є обов'язковою.

Однак у ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 до Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України рапорт щодо звільнення у зв'язку із переходом на роботу до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку не подавав.

Отже, відповідач-1, не з'ясувавши у ОСОБА_1 наявність бажання подальшого проходження служби у поліції чи його відсутність, не може стверджувати про наявність відмови ОСОБА_1 від проходження служби в поліції у зв'язку із переходом на роботу до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку.

Натомість, позивач наголошував на наявності у нього такого бажання.

Відповідачем-1 та відповідачем-2 протилежного не доведено, відповідних доказів не надано.

Крім того, суд звернув увагу на те, що в трудовій книжці ОСОБА_1 /том 1 а.с. 207/, у послужному списку ОСОБА_1 /том 1 а.с. 103/ не міститься відміток та записів про наказ Національної поліції України від 03.02.2016 № 72 о/с.

Відповідачами жодних пояснень з приводу зазначеного не надано, як і не виконано вимоги ухвали суду від 30.06.2016 щодо надання письмових пояснень з приводу відсутності запису у трудовій книжці та послужному списку ОСОБА_1 стосовно наказу від 03.02.2016 № 72 о/с.

Таким чином, у цьому випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охоронюваних прав, свобод та інтересів фізичної особи у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставинах, оскаржуваний наказ не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки він направлений на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України № 72 о/с від 03 лютого 2016 року, у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за підпунктом 8 (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 Розділу ХІ Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 16 березня 2016 року.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача-2 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу суд звертає увагу на наступне.

Як вищевказано, пунктом 24 Положення передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Для обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача обраховується з 16.03.2016 (дня поновлення на посаді) по 19.10.2016 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника.

Таким чином, виходячи з положень статей 11 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2016 по 19.10.2016 з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, у цьому випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі встановлених судом фактичних обставин справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії № 3 апарату національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головне управління Урядового фельд'єгерського зв'язку про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестації стосовно ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної атестаційної комісії № 3 апарату Національної поліції України від 20.01.2016, оформлене протоколом від 20.01.2016 ОП №15.00002110.0015099, та зазначене в Розділі ІV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийнятого стосовно ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 72 о/с від 03.02.2016 у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за підпунктом 8 (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України № 143 о/с від 04.03.2016, яким внесено зміни в наказ Національної поліції України № 72 о/с від 03.02.2016, щодо звільнення майора поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки зі служби в поліції за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 16.03.2016.

Зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2016 по 19.10.2016 з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Т.С. Канигіна
суддя суддя С.С. Бойко І.Г. Ясиновський