Справа № 243/7229/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мінаєв І.М.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року справа №243/7229/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., при секретарі Святодух О.Б., за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача - Семібратової Д.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року у справі № 243/7229/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 093428 від 31.08.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.08.2016 року він керував автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 та близько 10:00 години рухався по вул. Університетська (Леніна) в напрямку перехрестя з вул. Василівською (Ж.Революції) м. Слов'янська. Під час руху відчув різке підвищення артеріального тиску, у нього запаморочилося в голові. Щоб запобігти створенню аварійної ситуації чи ДТП він був змушений зупинити ТЗ біля будинку № 53 по вул. Університетській. З метою поліпшення стану самопочуття він лишив транспортний засіб, увімкнувши аварійну сигналізацію та пішов купити води. Коли повернувся, біля автомобіля знаходився екіпаж патрульної поліції, який став обвинувачувати його у порушенні правил зупинки, тобто здійсненні зупинки ТЗ в зоні дії знаку 3.34 ПДР України. Він пояснив інспекторам підстави зупинки та попросив викликати карету швидкої допомоги. Поліцейські викликали швидку та коли вона їхала посадовою особою інспектором роти 4 батальйону управління патрульної поліції у м. Краматорську та Слов'янську сержантом поліції ОСОБА_4 відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 093428 за ч. 1 ст. 122 КУпАП про застосування стягнення у вигляді штрафу 255 грн. По приїзду швидкої допомоги йому було надано необхідну допомогу, тиск дійсно був підвищений.

Вважає, що, зупинившись у зоні дії знаку 3.34 ПДР України, позивач діяв у стані крайньої необхідності, у зв'язку з чим його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Різке погіршення стану здоров'я позивача під час керування транспортним засобом, подальший рух після цього створювали з його боку небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, його дії по зупинці ТЗ були направлені на усунення небезпеки.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області суду від 29 вересня 2016 року у справі № 243/7229/16-а у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі також зазначено, що дані зовнішні ознаки поведінки позивача через деякий час після погіршення стану здоров'я, у вигляді здатності самостійного пересування пішки, не поміщення позивача до закладу охорони здоров'я, ніяким чином не спростовують та не доводять наявності у ОСОБА_2, у момент різкого підвищення артеріального тиску, який стався під час керування транспортним засобом, можливості продовжувати безпечно керувати транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, а його власник несе відповідальність за завдану шкоду не залежно від його вини.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник відповідача, наголошуючи на законності прийнятої постанови суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 31 серпня 2016 року інспектором роти 4 батальйону управління патрульної поліції у м. Краматорську та Слов'янську сержантом поліції ОСОБА_4 відносно позивача ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 093428 за ч. 1 ст. 122 КУпАП про застосування стягнення у вигляді штрафу 255 грн. З фабули правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 31.08.2016 року він керував автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 та о 09 годині 50 хвилин на вул. Леніна м. Слов'янська біля будинку № 53 в зоні дії знаку 3.34 ПДР України зупинив автомобіль, чим порушив п. 8.4в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП ( а. с. 5)

Позивач як на підставу своїх дій щодо зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 ПДР України посилається на різке погіршення стану здоров'я, що підтвердив він сам та його представник в судовому засіданні.

З наданої суду першої інстанції карти виїзду швидкої медичної допомоги від 31.08.2016 року вбачається, що 31.08.2016 року о 10:00 надійшов виклик на вул. Університетська (Леніна) біля буд. № 58 в м. Слов'янську, де о 10:06 оглянутий ОСОБА_2, під час огляду встановлено попередній діагноз гіпертонічна криза неускладнена, скарги на головокружіння, головну біль. Початок захворювання 31.08.2016 о 9.55. Під час огляду артеріальний тиск склав 180/120 мм рт. ст. Надана медична допомога, після чого загальний стан поліпшився, артеріальний тиск 150/90 мм рт. ст. ( а. с. 10)

Про поганий стан самопочуття у вигляді головного болю позивач на місці повідомив працівникам поліції, які і викликали карету швидкої медичної допомоги, що підтверджено дослідженим в судовому засіданні суду першої інстанції відеозаписом.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 стало здійснення позивачем зупинки транспортного засобу під його керуванням в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами не підтвердилось посилання позивча те, що він здійснив зупинку вимушено через різке погіршення стану здоров'я під час керування транспортним засобом, тобто є такою, що перешкоджала позивачу продовжити рух та створювала реальну загрозу іншим учасникам дорожнього руху та настання негативних наслідків.

Відповідно до ст. 122 КУпАП відповідальність за ч. 1 вказаної статті настає, окрім іншого, за порушення водіями вимог дорожніх знаків, правил зупинки, стоянки.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.ч. 1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 7 Розділу XIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за 1408/27853, зафіксовані не в автоматичному режимі справи про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху підлягають зберіганню протягом трьох років. Матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото-, відеозапису чи кінозйомки, зберігаються в підрозділі в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Згідно із п. 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі, - Правила), вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно пп. «ґ» п. 9.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, попереджувальними сигналами є: увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда.

Згідно із пп. «а» п. 9.9. Правил, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує правам і свободам громадян, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Судом першої інстанції встановлено, згідно дослідженого в судовому засіданні відеозапису подій 31.08.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 здійснив зупинку належного йому транспортного засобу у зоні дії знаку 3.34 ПДР України «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 «в» ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На відео зафіксований факт повернення ОСОБА_2 до свого автомобіля, проте, під час спілкування з інспектором поліції ОСОБА_2 спочатку повідомив, що він сидів в автомобілі та нікуди з нього не виходив, а зупинився через те, що йому стало зле, що спростовується дослідженим відеофайлом та показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Окрім того, позивач під час спілкування з поліцейським запропонував показати йому сам знак 3.34 ПДР та разом з інспектором поліції попрямував до місця розташування знаку на значну відстань, повернувся до автомобіля. Також ОСОБА_2 повідомив, що причиною зупинки було намір придбати пляшку води для поліпшення свого стану здоров'я, хоча в судовому засіданні не заперечував, що в його автомобілі інспектор поліції помітив пляшку з водою, а повернувся позивач до автомобіля без води, за якою він нібито ходив. Посилання позивача, що з пляшки, яка знаходилась в його автомобілі, він не бажав пити, бо вона належала пасажиру його автомобіля, судом першої інстанції не прийнято до уваги. Також з наданих ОСОБА_2 письмових пояснень 31.08.2016 року вбачається, що йому за станом здоров'я стало погано, він зупинився біля поліцейського автомобіля з метою надати допомогу або викликати швидку допомогу. В результаті була викликана швидка допомога та складений протокол за неправильне паркування (а. с. 24)

Аналізуючи пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції прийняв їх показання в цілому як достовірні докази по справі, оскільки вони не суперечать матеріалам справи, підтверджені наданим та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом спірних подій. Показання свідка ОСОБА_5 в тій частині, що позивач ОСОБА_2 заходив до приміщення паспортного столу та виходив з нього судом першої інстанції до уваги не прийнято, оскільки позивач цей факт заперечував, та це не підтверджено іншими об'єктивними доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, це в даному випадку не має принципового правового значення по справі.

Показання ж свідка ОСОБА_6 в тій частині, що зупинка автомобіля ОСОБА_2 була виправданою судом першої інстанції до уваги не прийнято, оскільки сукупність об'єктивних доказів по справі, у тому числі письмові докази, показання свідків інспекторів поліції, відеозапис подій свідчать про те, що за станом здоров'я ОСОБА_2 на місці поводився активно, ходив на значну відстань, надавав пояснення, активно себе поводив під час спілкування з інспекторами поліції. Показання свідка ОСОБА_6 містять суттєві протиріччя як між собою, так і з іншими доказами по справі, через що показання ОСОБА_2 щодо того, що він діяв у стані крайньої необхідності, суд першої інстанції до уваги не прийняв. Показання свідка ОСОБА_6 протирічать письмовому доказу - карті виїзду швидкої медичної допомоги в частині розміру артеріального тиску позивача. Також суд ставить під сумнів, що свідок майже через місяць від подій, з урахуванням великої кількості виїздів під час чергування, зазначає, що точно пам'ятає усі обставини надання медичної допомоги ОСОБА_2, показники його артеріального тиску, хоча раніше позивача не знала.

Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи позивача та його представника щодо неможливості за станом здоров'я продовжувати рух автомобіля, що зупинка була вимушеної з метою уникнення аварійної ситуації не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а є прагненням уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Між тим, поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відеозаписом доводи ОСОБА_2 спростовані. Карта виїзду швидкої медичної допомоги від 31.08.2016 року цих висновків не спростовує, а лише констатує, що на час огляду ОСОБА_2 31.08.2016 року він страждає на гіпертонічну хворобу 11 ст., має підвищений артеріальний тиск 180/120 мм рт. т., після надання медичної допомоги тиск зменшився до 150/90 мм рт.ст.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він здійснив вимушену зупинку з метою запобігання спричинення шкоди здоров'ю та життю інших учасників дорожнього руху, тобто у стані крайньої необхідності, при цьому вжив усіх необхідних дій, передбачених Правилами дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надано суду достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

З доводів сторін та наданих суду доказів вбачається, що посадова особа інспектор роти 4 батальйону управління патрульної поліції у м. Краматорську та Слов'янську сержант поліції ОСОБА_4 вказані вимоги закону виконав, ним було прийнято рішення на підставі наявних доказів вчинення правопорушення з боку позивача, процедура притягнення особи до відповідальності була дотримана. На час приїзду швидкої медичної допомоги інспектором поліції було з'ясовано розмір артеріального тиску позивача, що не заперечували сторони та фельдшер СШМД, позивач на час притягнення його до відповідальності не був госпіталізований, пересувався самостійно, поводив себе активно у спілкуванні з поліцейським, що також підтвердила свідок ОСОБА_6 про суперечки між ними, виявлений підвищений артеріальний тиск позивача не був перешкодою для винесення постанови.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року у справі № 243/7229/16-а - залишити без задоволення. Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року у справі № 243/7229/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 02 листопада 2016 року.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок