Справа № 813/6343/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 р. № 876/2432/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника третьої особи Рибак Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Львівська митниця Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 07.12.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Львівська митниця Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.Н. щодо відкриття виконавчого провадження ВП №48314466 від 31.07.2015 року відносно боржника ОСОБА_2 на підставі постанови № 461/12327/14-п, виданої 27.10.2014 року та визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.Н. ВП №48314466 від 31.07 2015 року відносно боржника ОСОБА_2

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржена постанова, не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а дії відповідача є протиправними, оскільки відповідач повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Вказує, що у постанові зокрема не вказано строк пред'явлення до виконання.

У судовому засіданні представник третьої особи вимоги апеляційної заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 27.10.2014 Галицьким районним судом м. Львова винесено постанову у справі №461/12327/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 15730148,67 грн. та конфісковано товар.

ОСОБА_2 оскаржив вищевказану постанову до Апеляційного суду Львівської області та 27.02.2015 року Апеляційний суд Львівської області виніс постанову, якою у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовлено, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 року залишено без змін.

31.07.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48314466 з виконання постанови №461/12327/14, виданої 27.10.2014 року Галицьким районним судом міста Львова.

Не погодившись з діями головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.Н. та з постановою про відкриття виконавчого провадження позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах наданих законом повноважень, при відкритті виконавчого провадження ВП №48314466 від 31.07.2015 року, а тому вимоги позивача є необгрунтованими.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 257 ч. 2, 4 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 258 ч. 1 КАС України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Таким чином судове рішення в адміністративній справі, що набрало законної сили підлягає примусовому виконанню на підставі виконавчого листа в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999 року (далі-Інструкція №512).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2.1. Інструкції №512, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 частиною 2 пунктом 1 вказаного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно зі ст. 25 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого документу встановлені ст. 18 цього ж Закону: у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на вищенаведене, колегією суддів не встановлено порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 26, а також не встановлено підстав, які б перешкоджали виконанню судового рішення.

Посилання апелянта на порушення відповідачем норм статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено строки пред'явлення виконавчих документів до виконання колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 303 КУпАП передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до ст. 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його постановлення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Таким чином, оскільки 27.02.2015 року Апеляційним судом Львівської області винесено ухвалу, якою постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 залишено без змін, відповідно перебіг строку виконання постанови суду першої інстанції розпочався 28.02.2015 року, а тому останнім днем пред'явлення виконавчого документа (постанови Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014) до виконання є 28.05.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження»).

31.03.2015 Львівська митниця ДФС листом №13-70-26/9/29-3223 направила на адресу ВДВС Городоцького РУЮ Львівської області постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 до виконання.

14.04.2015 ВДВС Городоцького РУЮ Львівської області винесено постанову ВП №47207677 про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що виконавчий документ підлягає виконанню Департаментом Державної виконавчої служби Міністертсва юстиції України.

29.04.2015 року Львівська митниця ДФС листом №13-70-26/9/29-4448 направила до виконання постанову Галицького районного суду м. Львова до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

22.05.2015 року державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №47629149 у зв'язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі не зазначено відомості щодо боржника, а саме індивідуальний ідентифікаційний номер боржника та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, а також у зв'язку з відсутністю у листі додатку щодо повноважень ОСОБА_4 надсилати виконавчий документ.

22.06.2015 року Львівська митниця ДФС листом №13-70-26/9/29-5726 звернулась до Галицького районного суду м. Львова з метою приведення виконавчого листа у відповідність вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на що листом Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2015 року №1/3-ак повідомлено про те, що постанова від 27.10.2015 року, відповідає вимогам ст. 238 КУпАП.

08.07.2015 року Львівська митниця ДФС листом №13-70-26/9/29-7976 направила на виконання до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014, тобто виконавчий документ повторно було пред'явлено до виконання.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про закінчення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання та порушення державним виконавцем при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2015 року ВП № 48314466 вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 303 КУпАП є безпідставними та не можуть бути взяті до уваги.

Твердження позивача про порушення ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», так як від митниці до виконавчої служби звернулася особа - в.о. начальник Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 без належного посвідчення своїх повноважень та його підпис не завірено печаткою, чим порушено вимоги діючого законодавства, колегія суддів також не враховує, оскільки ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ставляться вимоги виключно до виконавчого документа, а не до супровідного листа, яким такий виконавчий документ направлявся до органу державної виконавчої служби.

Посилання позивача про відсутність печатки на супровідному листі, що є порушенням діючого законодавства, також судом першої інстанції вірно не взято до уваги, оскільки проставлення гербової печатки на супровідному листі не вимагається.

Разом з тим, доводи позивача щодо неналежного оформлення копії постанови Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 року (дописано головою суду з проставленням гербової печатки суду про вступ постанови в закону силу після апеляційного перегляду ) колегією суду також не беруться до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що суд не вправі давати оцінку діям іншого суду стосовно порядку видачі та оформленні копій процесуальних документів, а в даному випадку рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2014 року.

Також суд першої інстанції вірно вказав, що предметом спору у даній справі не є дії Галицького районного суду м. Львова по видачі копії процесуального документа, а правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про безпідставність позовних вимог позивача щодо визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.Н. щодо відкриття виконавчого провадження ВП №48314466 від 31.07.2015 року та визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №48314466 від 31.07 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі №813/6343/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І.Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 01.11.2016 року.