Справа № 812/399/15
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2016 р. м. Київ К/800/45306/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Маринчак Н.Є.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - ОСОБА_4,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р.

у справі № 812/399/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5.) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, Старобільська ОДПІ), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.01.2015 р. № .

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.01.2015 р. № .

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р., постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р. та залишити в силі постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи касаційної скарги та просив скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р., справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 04.12.2014 р. по 05.12.2014 р., на підставі направлень від 26.11.2014 р. № 4723, № 4724, посадовими особами ГУ Міндоходів у Харківській області була проведена фактична перевірка господарської одиниці суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_5, що розташована за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 8 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 06.01.2015 р. № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 186 650 грн.

Як вбачається з акту перевірки підставою для визначення позивачу штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) слугували встановлені перевіряючими обставини щодо не оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 37 330 грн., отриманих від продажу перчаток «Chanel» вартістю 2 730 грн. та куртки норкової вартістю 34 600 грн. в книзі доходів та витрат, що підтверджено товарними чеками від 03.12.2014 р.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки ФОП ОСОБА_5 вела продаж товару згідно договору доручення, то вона мала право не відображати в книзі обліку одержані від продажу кошти, як свій дохід.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки є обґрунтованими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані незаконними та не підлягають скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Судами попередніх інстанції не були враховані приписи частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частин четвертої та п'ятої цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

В даному випадку скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції зазначив про реалізацію позивачем продукції відповідно до договору доручення від 01.11.2013 р. № 5 укладеного з ТОВ «Міла», відповідно до якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов'язання здійснити від імені та за рахунок довірителя одну або декілька угод щодо продажу товару (хутряних виробів), за обумовлену винагороду. Разом з тим судом не було належним чином встановлено (на підставі відповідних документів, як то накладних на передачу товару, гарантійних талонів, звітів про реалізацію товару) походження товарів, суми від реалізації яких не були оприбутковані позивачем, що слугувало підставою для визначення позивачу штрафних (фінансових) санкцій (штрафу).

У свою чергу висновок про правомірність визначення позивачу штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у спірних сумах, судом апеляційної інстанції було зроблено без належного дослідження доводів позивача та документальних доказів наявних в матеріалах справи, з посиланням лише на обставини зазначені перевіряючими в акті перевірки.

При цьому обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи неповноту дослідження судами обставин справи, що виключає можливість перевірки правильності ухвалених у справі рішень, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 р. та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 р. у справі № 812/399/15 - скасувати.

Справу № 812/399/15 направити на новий судовий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис Н.Є. Маринчак