Справа № 823/1011/16
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року справа № 823/1011/16

11 год. 25 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Будченко А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_2 подала позов, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 № 26133-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним і підлягає до скасування, оскільки згідно положень підпункту 266.4.1 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якого був зроблений розрахунок, база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв. метрів.

Окрім того, згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 у справі № 823/225/16 вказана пільга має бути застосована до позивача, оскільки відсутні докази використання квартири АДРЕСА_1 з метою одержання доходів, а відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та зазначив додатково, що доказом здачі в оренду позивачем власного має бути відповідний договір, який в даному випадку відсутній, а надання консультаційних послуг за адресою: АДРЕСА_2, позивач не здійснював.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовується не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, оскільки рішення № 2-672 від 22.01.2015 прийняте не у строк визначений у статті 12 Податкового кодексу України, то в 2015 році діяла ставка встановлена попереднім рішенням місцевої ради.

Згідно бази даних Нормативні документи Черкаської міської ради в 2014 році місцеві податки та збори встановлено рішенням ЧМР 2-154 від 27.01.2011 зі змінами та доповненнями Про затвердження Положень про місцеві податки.

Згідно додатку 1 вказаного рішення ставка податку встановлюється в таких розмірах за 1 кв. метр житлової площі обєкта житлової нерухомості для квартир, житлова площа яких не перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких не перевищує 500 кв. метрів, ставка податку становить 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Також відповідач наголосив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 у справі № 823/225/16 скасоване податкове повідомлення-рішення у звязку з винесенням його не у встановлений законом строк, дослідження перебування нерухомого майна не проводилося, оскільки вказаний факт був зазначений в податковому розрахунку.

Окрім того, в додаткових поясненнях відповідач зазначив, що пільга з податку, яка сплачується на відповідній території з обєктів житлової нерухомості, для фізичних осіб відповідно до статті 266 Податкового кодексу України не поширюється на обєкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності), а оскільки позивач використовувала обєкт оподаткування (квартира АДРЕСА_3) у своїй господарській діяльності, а також подала податкову звітність з єдиного податку із зазначенням отриманого доходу від консультування з питань комерційної діяльності та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, то відповідно на позивача і не поширилася пільга, передбачена вказаною статтею.

В даному випадку відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачених Законом, а тому податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направив, заява про розгляд справи за відсутності його представника в матеріалах справи відсутня, а тому суд вирішив розглянути справу без його участі на підставі наданих документів.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 72 кв. м.

Державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління ДФС в Черкаській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та у відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України 30.06.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення № 26122-13, якими позивачеві визначено суму податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 813,96 грн. Податковим періодом у вказаному рішенні зазначений 2015 рік.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи (далі - Закон № 71-VIII). Вказаним Законом запроваджено податок на майно, що відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України включає в себе податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік). Сільські, селищні, міські ради можуть збільшувати граничну межу житлової нерухомості, на яку зменшується база оподаткування встановлена цим підпунктом.

Пунктом 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції станом на 2015 рік) визначено, що ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

При цьому суд враховує, що згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради мають вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Як вже зазначалося, Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014 року, а податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси встановлений рішенням Черкаської міської ради 22.01.2015 № 2-672, у звязку з чим суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням внесених Законом № 71-VIII змін та рішення з метою оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду.

Крім того, суд враховує, що пп. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України визначає принцип стабільності, на якому, серед інших принципів, ґрунтується податкове законодавство, а саме: зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 266 Податкового кодексу України з метою оподаткування належного позивачеві на праві приватної власності нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не може мати місце у 2015 році. В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, при вирішенні спору суд також враховує висловлену Європейським судом з прав людини в рішеннях від 14.11.2011 у справі Щокін проти України та від 07.07.2011 у справі Серков проти України позицію, згідно якої застосування національного законодавства має відбуватися у найсприятливіший для заявника спосіб у випадку допущення можливості його неоднозначного тлумачення.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 30.06.2016 № 26122-13 є протиправними.

При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що на останнього поширюється норма підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якої надається пільга зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 вказаної статті пільга з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується на відповідній території з обєктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надається, зокрема, на обєкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з 03.11.2005 є фізичною особою підприємцем, видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) та консультування з питань комерційної діяльності й керування (70.22).

11 січня 2012 року ОСОБА_2 до контролюючого органу подала заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, в якій просила перевести її на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01 січня 2012 року. У пункті сьомому вказаної заяви позивач зазначила місце провадження господарської діяльності, зокрема, обєкт оподаткування, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5. При цьому, як зазначив в судовому засіданні представник позивача зміни щодо зазначення місця провадження господарської діяльності відбулися в листопаді 2015 року.

Оскільки, позивач зазначила вказаний обєкт оподаткування у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування як місце провадження господарської діяльності, а зміни щодо зазначення місця провадження господарської діяльності відбулися в листопаді 2015 року, тому, на переконання суду, до позивача у 2015 році не може бути застосована пільга зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також, суд наголошує, що посилання позивача на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 у справі № 823/225/16 як на підставу для звільнення від доказування відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України в даному випадку є помилковими, так як у вказаному рішенні встановлені обставини щодо податкового періоду 2014 рік. Досліджуючи фактичні обставини у справі № 823/1011/16 суд знаходить докази того, що квартира за вказаною адресою була місцем провадження господарської діяльності позивача відповідно до поданої нею заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, а тому, враховуючи вимоги підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, вказана квартира у 2015 році є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Проте, оскільки застосування контролюючим органом положень статті 266 Податкового кодексу України з метою оподаткування належного позивачеві на праві приватної власності нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не може мати місце у 2015 році, то відповідно і оскаржуване податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 30.06.2016 № 26122-13 є протиправним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 30.06.2016 № 26133-13 про визначення суми податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 813 грн 96 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ідентифікаційний код 39497534) на користь ОСОБА_2 (18016, АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена у повному обсязі 04.11.2016.