Справа № 816/674/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 р. Справа № 816/674/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 816/674/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Лохвицького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньго заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд визнати неправомірним та скасувати наказ від 06 листопада 2016 року № 625 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Лохвицького районного відділу УМСВ України в Полтавській області у запас Збройних сил України за пунктом 64 підпунктом "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), зобов'язати тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного Управління Національної поліції в Полтавській області полковника поліції Беха О.В. поновити (призначити) позивача на посаді тимчасово виконуючого обов'язки інспектора Лохвицького відділення поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2016р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Лохвицький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Лохвицький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Лохвицького районного відділу УМВС України в Полтавській області в званні капітана міліції з 06 листопада 2015 року.

Зобов'язано Лохвицький районний відділ УМВС України в Полтавській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по дату поновлення.

Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2015 року про намір продовжити службу в Національній поліції України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

До суду апеляційної інстанції від Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 26.10.2016р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01 квітня 2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 22 травня 2015 року по 06 листопада 2015 року - на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Лохвицького РВ УМСВ України в Полтавській області, має спеціальне звання "капітан міліції" (а.с. 33).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Лохвицького РВ УМСВ України в Полтавській області звільнено у запас Збройних сил України за пунктом 64 підпунктом "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), про що повідомлено позивача листом від 06.11.2015р. за вих. №12/2-3729 (а.с. 9, 11).

12.11.2015р. позивач ознайомлений під особистий підпис з наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року № 625 о/с, та ним отримано трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується розпискою, копія якої долучена до матеріалів справи. (а.с. 29)

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача у запас Збройних сил України за пунктом 64 підпунктом "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) без належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про бажання проходити службу в Національній поліції є неправомірним. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування ст. 11 КАС України та зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2015 року про намір продовжити службу в Національній поліції України.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог щодо зобов'язання тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного Управління Національної поліції в Полтавській області полковника поліції Беха О.В. поновити (призначити) позивача на посаді тимчасово виконуючого обов'язки інспектора Лохвицького відділення поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, оскільки ОСОБА_1 не проходив службу в органах Національної поліції. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідачів подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VIII визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року № 141-142, і відповідно, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За приписами пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. (п.10 Розділу XI Закону).

З матеріалів справи убачається, що службовою телеграмою начальника управління кадрового забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 05 листопада 2015 року № 1/1-3636 начальникам структурних й підпорядкованих служб УМВС, міськрайонних органів УМВС, командирам стройових підрозділів УМВС у зв'язку з проведенням заходів щодо реформування органів внутрішніх справ висунуто вимогу в строк до 12:00 06 листопада 2015 року надати до управління кадрового забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області рапорти працівників ввірених адресатам підрозділів за встановленою формою (а.с. 79) .

Порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 64 "г" Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з п.10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ прийнятий уповноваженою посадовою особою.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу не було запропоновано жодної посади в поліції, а отже не виконано обов'язку встановити можливість використання його на службі в поліції.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлення статтями 105 та 162 КАС України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту, зокрема, тих, які встановленні КЗпП при розгляді вимог про поновлення на роботі.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 р., 04.11.2014 р. встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ було видано всупереч вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим наказ є незаконним та підлягає скасуванню.

Оскільки діяльність відповідачів не припинена, то наявні підстави для поновлення позивача на посаді в органі, з якого його було звільнено.

З огляду на те, що позивача звільнено без законних підстав, тому поновлення його порушених прав повинно бути здійснено шляхом поновлення на посаді, яку обіймав позивач на час звільнення.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Лохвицького районного відділу УМВС України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по дату поновлення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 24 розділу II Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.91 р. № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням вимог зазначеної норми колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Лохвицького районного відділу УМВС України в Полтавській області на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Абзацом 3 п. 2 Постанови КМ України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 р. IV Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Відповідно до наявної у справі довідки Лохвицького районного відділу УМВС України в Полтавській області від 13.11.2015 р. № 61, заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні ( вересень та жовтень 2015 р.) складає 6296 грн. 60 коп., а тому середньодобовий заробіток позивача на день звільнення складає 146,43 грн.

Позивача звільнено з 06.11.2015 року, а тому період вимушеного прогулу позивача складає 286 днів (до дня розгляду і вирішення справи судом).

Судом встановлено, що після звільнення згідно з наказом № 625 о/с від 06.11.2015 р. та до його поновлення на роботі на посаді, з якої його було звільнено, позивач перебував на обліку в Лохвицькому районному центрі зайнятості та за період з листопада 2015 року по вересень 2015 року отримував дохід в сумі 16945,06 грн.

Отже, за період вимушеного прогулу позивача за 286 днів ( за період з 06.11.2015 р. по 17.08.2016 р.) підлягає стягненню на його користь грошове забезпечення в сумі 24933,92 грн. (146,43 грн. х 286 - 16945,06 грн.).

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині обрання судом способу захисту прав позивача шляхом зобов'язання Лохвицького районного відділу УМВС України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по дату поновлення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на день звільнення ОСОБА_1 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області, яким безпосередньо здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу.

Наказом МВС України від 31.12.2007 р. №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за №205/14896, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.6 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Таким чином, обов'язок по виплаті позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу покладено на Лохвицький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкту владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлення статтями 105 та 162 КАС України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту, зокрема, тих, які встановленні КЗпП при розгляді вимог про поновлення на роботі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача є стягнення з Лохвицького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справи України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 р. по 17.08.2016 р. в розмірі 24933,92 грн.

За таких обставин, постанова суду в цій частині має бути змінена в порядку статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного Управління Національної поліції в Полтавській області полковника поліції Беха О.В. поновити (призначити) позивача на посаді тимчасово виконуючого обов'язки інспектора Лохвицького відділення поліції Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, оскільки перший не проходив службу в органах Національної поліції та щодо відмови в задоволенні позову про зобов'язання відповідачів подати звіт згідно ст. 267 КАС України, оскільки зазначене зобов'язання є правом суду а не обов'язком.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області розглянути рапорт капітана міліції ОСОБА_1 від 06 листопада 2015 року про намір продовжити службу в Національній поліції України, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 з відповідним рапортом до відповідачів з відповідним рапортом з приводу прийняття його на службу до поліції.

Як убачається із довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 25.07.2016р. №К-439/115/12-2016, за обліковими журналами вхідної кореспонденції канцелярії управління кадрового забезпечення УМВС України в Полтавській області та ГУНП в Полтавській області рапорт капітана міліції ОСОБА_1 не надходив (а.с. 69).

Крім того, на запит суду першої інстанції Лохвицький відділ поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області листом від 10.08.2016р. за вих. №4207/115/130/01-2016 повідомив, що до канцелярії Лохвицького районного відділу Управління МВС України в Полтавській області станом на 07.11.2015р. рапорт від ОСОБА_1 про звільнення зі служби в ОВС у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства не надходив, та до канцелярії Лохвицького відділу поліції ГУНП в Полтавській області рапорт ОСОБА_1 про призначення на посаду не надходив (а.с. 88).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Враховуючи специфіку розглядуваних правовідносин, показання свідків у даному спорі не є належним доказом, на підставі якого можна встановити факт складання та своєчасного подання позивачем рапорту. При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції в частині зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2015 року про намір продовжити службу в Національній поліції України через порушення судом першої інстанції норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову. В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.2, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 201, 202, ч.2 ст. 205, ст.207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області задовольнити частково.

Викласти абзац четвертий резолютивної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі №816/674/16 в наступній редакції: "Стягнути з Лохвицького районного відділу УМВС України в Полтавській області (37200, Полтавська область, м. Лохвиця, вул. Гоголя,19) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 24933,92 грн".

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі № 816/674/16 скасувати в частині зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2015 року про намір продовжити службу в Національній поліції України та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2016р. по справі №816/674/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Катунов В.В.
Повний текст постанови виготовлений 31.10.2016 р.