Справа № 812/173/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/173/16

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Лисичанський склозавод Пролетарій до Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції, треті особи управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Старк, Товариство з обмеженою відповідальністю Проско ресурси про визнання незаконними дій та рішень органу державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2016 року до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшов вказаний адміністративний позов, в якому з урахуванням уточнення позивач просить:

- визнати такою, що суперечить вимогам закону, та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 28.01.2016 у зведеному виконавчому провадженні № 46661585;

- зобов'язати начальника відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій»: №1300, №1300, №1301, №1301.

В обґрунтування позову зазначив, що 18.02.2016 року на адресу ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій» надійшла постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 28.01.2016 року про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти у межах суми 5610387,87 грн., що містяться на рахунках ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій»: 1) №1300, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; 2) №1300, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ УкрСиббанк»; 3) №1301, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; 4) №1301, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк». Зазначену постанову прийнято державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 46661585.

Повноваження відповідача щодо прийняття оскарженого рішення позивачем оспорюються з тих підстав, що з 06.04.2015 року припинено діяльність Державної виконавчої служби України, структурним підрозділом якої був відповідач відповідно до п.1 Положення про районний, районний у місті, міський, міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від10.04.2012 №549/5.

Поточні рахунки № 1301 та N 1300 в АТ «УкрСиббанк» було відкрито відповідно до договору банківського рахунку, укладеного між ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій» та зазначеною банківською установою для зарахування страхових коштів на виконання вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-ХІУ (надалі - Закон №1105-ХІУ).

Поточні рахунки № 1301 та № 1300 в АТ «УкрСиббанк» використовувались підприємством для виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати єдиного соціального внеску, інших обов'язкових зборів та платежів. Зазначене підтверджується банківськими виписками АТ «УкрСиббанк».

Таким чином, накладення арешту на кошти, що знаходяться на вказаних поточних рахунках ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій» суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, сума 5610387,87 грн., в межах якої накладено арешт на кошти позивача, є загальною сумою всіх зазначених у виконавчих документах сум стягнень, що знаходяться на виконанні в межах вказаного зведеного виконавчого провадження. Розмір цієї суми станом на 28.01.2016 не відповідає фактичній сумі, яка підлягала примусовому стягненню в цьому виконавчому провадженні на вказаний час, оскільки відповідачем не були враховані рішення судів про надання розстрочки виконання в межах окремих виконавчих проваджень, що були включені до складу зведеного.

У звязку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

До судового засідання представник Позивача не прибув, просив розглянути справу за його відсутністю.

Представник Відповідача також не прибув, просив розглянути справу за його відсутністю.

До матеріалів справи раніше представником відповідача надавалися копії матеріалів зведеного виконавчого провадження, заперечень або пояснень не було надано.

Треті особи у судове засідання не прибули, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи, що мають значення для розгляду справи по суті.

Оскаржена постанова від 28.01.2016 року прийнята в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП №46661585, в якому обєднані виконавчі провадження, що здійснюються за виконавчими документами, які було видано ОСОБА_1 окружним адміністративним судом, Господарським судом Луганської області, Господарським судом Дніпропетровської області, Лисичанським міським судом Луганської області (Т1 а.с.10).

В розумінні вимог статей 17, 19, 181 КАС України статті 82 Закону № 606-XIV зазначена справа підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Зазначена постанова прийнята старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 28.01.2016 року про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти у межах суми 5610387,87 грн., що містяться на рахунках ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій»: 1) №1300, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; 2) №1300, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ УкрСиббанк»; 3) №1301, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк»; 4) №1301, код валюти рахунку: 980, МФО 351005 в АТ «УкрСиббанк».

Позивач зареєстрований як юридична особа (Т.2 а.с.111-114) та в розумінні вимог статті 8 Закону № 606-XIV є стороною - боржником у виконавчому проваджені.

З урахуванням викладеного та вимог статті 181 КАС України, підпункту 3. абзацу першого пункту 11 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби та ст.3 Закону України «Про Державну виконавчу службу України» Відділ державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції є належним Відповідачем, оскільки є органом державної виконавчої служби.

Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV Про виконавче провадження (далі - Закон № 606-XIV) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із статтею 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Таким чином Закон № 606-XIV застосовується з урахуванням інших законів України.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу (далі - державні виконавці).

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Згідно із пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17 Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції ліквідовано Державну виконавчу службу, завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), покладено на Міністерство юстиції, яке є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у зазначеній сфері.

Оскільки, на час прийняття оскарженої постанови був чинний Закон України «Про Державну виконавчу службу України», а також Закон України «Про виконавче провадження», то Відповідач мав законні повноваження щодо прийняття оскарженої постанови. Це спростовує доводи сторони позивача стосовно того, що припинення Державної виконавчої служби як юридичної особи з передачею повноважень відповідному департаменту Міністерства юстиції України має наслідком припинення повноважень Відповідача як органу державної виконавчої служби.

Також на підставі наданих позивачем договору-анкети відкриття та обслуговування банківського рахунку №1 від 17.11.2015 та додаткової угоди від 30.11.2015, що укладено між Позивачем та АТ «УкрСиббанк» судом встановлено, що розрахункові рахунки Позивача: №1300 та №1301 є рахунками спеціального режиму використання для зарахування страхових виплат, інші ж два: №1300 та №1301 є безлімітними поточними рахунками для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касових операцій (Т.1 а.с.13-14).

Як вбачається з виписок з рахунків №1300 та №1301 вони використовувалися підприємством не лише для виплати заробітної плати працівникам Позивача (Т.1 а.с.98-102).

З ухвали Господарського суду Луганської області від 31.01.2013 року в справі №913/829/13 вбачається, що Позивачу була надана розстрочка виконання рішення суду від 17.09.2012 у справі №11/5014/1672/2012 в частині стягнення з Позивача в доход Державного бюджету України заборгованості в загальній сумі 2272094,10 грн строком на 60 календарних місяців шляхом сплати рівними частинами, починаючи з 01.09.2013 по 31.08.2018 включно суми у розмірі 37868,24 грн щомісячно та в частині стягнення з Позивача в доход Державного бюджету України заборгованості в загальній сумі 45441,88 грн строком на 60 календарних місяців шляхом сплати рівними частинами, починаючи з 01.09.2013 по 31.08.2018 включно суми у розмірі 757,37 грн щомісячно (Т.1 а.с.15-19).

З ухвали Господарського суду Луганської області від 05.08.2013 в справі №29/5014/3302/2012 вбачається, що Позивачу була надана розстрочка виконання рішення суду від 21.02.2013 у справі №29/5014/3302/2012 в частині стягнення з Позивача в доход Державного бюджету України заборгованості в загальній сумі 3077190,49 грн, з урахуванням часткового добровільного виконання рішення суду у сумі 2000118,95 грн, строком на 60 календарних місяців шляхом сплати рівними частинами, починаючи з 01.10.2013 по 30.09.2018 включно суми у розмірі 51286,51 грн щомісячно та в частині стягнення з Позивача на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області заборгованості в загальній сумі 60117,45 грн строком на 36 календарних місяців шляхом сплати рівними частинами, починаючи з 01.10.2013 по 30.09.2018 включно суми у розмірі 1669,93 грн щомісячно (Т.1 а.с.20-24).

Як вбачається з оскарженої постанови, до складу зведеного виконавчого провадження №46661585 не входить виконавче провадження, відкриті за рішеннями Господарського суду Луганської області від 17.09.2012 у справі №11/5014/1672/2012 та від 21.02.2013 у справі №29/5014/3302/2012, на виконання яких була надана розстрочка за вказаними ухвалами суду.

Отже, Позивач не довів суду той факт, що наявність вказаних ухвал Господарського суду Луганської області впливає на розмір загальної суми заборгованості в межах зведеного виконавчого провадження, що існувала на час прийняття оскарженої постанови.

Однак, з наданих Відповідачем суду матеріалів зведеного виконавчого провадження №46661585, копії якого знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що до його складу постановою Відповідача від 24.12.2015 було приєднане виконавче провадження №49659445, відкрите постановою від 17.12.2015 на підставі виконавчого листа від 13.05.2015, що виданий Харківським окружним адміністративним судом в справі №820/3162/15 щодо стягнення з Позивача на користь УПФУ м. Лисичанську Луганської області суми в розмірі 456480,18 грн. (а.с.122-124).

В оскарженій постанові від 28.01.2016 ВП№49659445 за виконавчим листом від 13.05.2015, що виданий Харківським окружним адміністративним судом в справі №820/3162/15, не вказане як таке, що входить до складу ЗВП №46661585, рішень про закриття виконавчого провадження №49659445 в період часу з 24.12.2015 до 28.01.2016. Про підстави не накладення арешту на суму стягнення за ВП№49659445 в межах ЗВП №46661585 на підставі оскарженої постанови суду Відповідачем не повідомлені.

Також з наявних в матеріалах ЗВП №46661585 доказів підтвердження зменшення суми стягнення за виконавчими документами на користь стягувачів ТОВ ВКФ Старк, УПФУ м. Лисичанську Луганської області через часткове добровільне погашення заборгованості та належне повідомлення боржником про це виконавчому органу (т.1 а.с.128, 140-141).

Таким чином, під час розгляду справи Відповідач не спростував доводів позовної заяви, що розмір фактичної суми заборгованості, що знаходилася на примусовому виконанні Відповідача в межах ЗВП №46661585, відповідав розміру суми, на яку накладено арешт оскарженою постановою Відповідача, а саме дорівнював 5610387,87 грн.

Відповідно до частин 1-4 статті 52 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з частиною 6 статті 52 Закону України Про виконавче провадження стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Частинами 1-2 статті 57 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем в тому числі шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Згідно з частиною 3 статті 57 Закону України Про виконавче провадження постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З аналізу наведених норм наявним є висновок про те, що арешт на кошти боржника має накладатися у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, в розмірі і обсязі, необхідних для забезпечення реального виконання рішення.

Тобто, сума стягнення, що зазначається в постанові про арешт коштів боржника, має відповідати сумі реальної заборгованості за виконавчими документами, що залишилася до сплати у разі часткового погашення боргу, якщо це мало місце.

Згідно з частиною 2 статті 43 Закону України Про виконавче провадження розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 33 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з наведених вище доказів, при складанні оскарженої постанови, що приймалася в межах зведеного виконавчого провадження, окремі виконавчі провадження, що знаходилися на виконанні в цьому ж виконавчому органі, не були зазначені, суми часткового погашення боргу не були враховані.

Тому сума коштів позивача, на яку накладено арешт оскарженою постановою, не відповідає реальній заборгованості позивача за зведеним виконавчим провадженням на час прийняття оскарженої постанови, що є порушенням ч.6 ст.52, ч.ч. 1,3 ст.57 Закону України Про виконавче провадження.

Суд не може підміняти собою повноважні органи щодо встановлення суми реальної заборгованості позивача за вказаним зведеним виконавчім провадженням, що також фактично не можливо, враховуючи зазначені порушення відповідачем норм чинного законодавства, та не надання суду інформації щодо сум, які були стягнуті в процесі виконання, та постанов про закриття у звязку з виконанням окремих виконавчих проваджень, що входили до зведеного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених судом обставин, наявними є підстави для визнання оскарженої постанови незаконною і скасування її.

Скасування оскарженої постанови з вказаних підстав не позбавляє Відповідача обовязку прийняття обґрунтованого рішення про накладення арешту на кошти боржника для забезпечення реального виконання за виконавчими документами на суму фактичної заборгованості позивача за вказаним зведеним виконавчим провадженням.

Друга ж вимога позовної заяви щодо зобов'язання начальника відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій»: №1300, №1300, №1301, №1301, є хибним способом захисту позивача, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. З урахуванням висновків суду про необхідність скасування оскарженої постанови за рішенням суду друга вимога позивача не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 2756,00 грн за дві вимоги (Т.1 а.с. 2).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог витрати зі сплати судового збору належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в сумі 1378,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства Лисичанський склозавод Пролетарій до Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції, треті особи управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма Старк, Товариство з обмеженою відповідальністю Проско ресурси про визнання незаконними дій та рішень органу державної виконавчої служби задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції від 28.01.2016 у зведеному виконавчому провадженні №46661585 про арешт коштів боржника.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції () на користь публічного акціонерного товариства Лисичанський склозавод Пролетарій () витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім ) гривень 00 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 10 жовтня 2016 року.

Суддя ОСОБА_3