Справа № 802/1462/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 жовтня 2016 р. Справа № 802/1462/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Данильченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про: визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі -ДДВС Мінюсту України, Департамент, відповідач) про:

- визнання неправомірною бездіяльність та тяганину щодо своєчасного виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.14р. у справі №25663/02, в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року, стосовно стягнення частини коштів невиплаченого боргу;

- скасування, як незаконної постанови старшого державного виконавця Департаменту ДВС ВП№44360795 про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення ЄСПЛ №25663/02;

- зобов'язання усунути порушення прав шляхом негайного і в примусовому порядку виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.14р. у справі №25663/02, в частині перерахування коштів в сумі 1. 441. 074,23 грн., як складову повного розрахунку, що не виплачена станом на 01.09.2016 року, встановлену рішеннями місцевих судів м. Вінниці, що набули законної сили;

- стягнення 100 000 грн. справедливої сатисфакції у відшкодування моральної шкоди і понесених витрат, пов'язаних з лікуванням, як наслідку неправомірної бездіяльності відповідачів .

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням ЄСПЛ зобов'язано державу Україну в трьохмісячний строк виконати рішення місцевих судів міста Вінниці, зазначених в додатку, в тому числі і рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004р., яким, серед іншого, встановлено обов'язок ДАК "Укрресурси" провести повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні. Дане рішення перебувало на виконанні у відповідача, проте 13.09.2016р. провадження закінчено з підстав повного фактичного виконання виконавчого документу та винесено відповідну постанову. З даною постановою позивач не погоджується, вважаючи, що відповідачем неправомірно закінчено виконавче провадження, оскільки боржником не в повному обсязі виконано рішення ЄСПЛ в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці. Свою позицію позивач обґрунтовує наявністю ухвали господарського суду м. Києва у справі №46/436-б від 28.07.2016р., якою його визнано кредитором ДАК "Укрресурси" на суму 1.396.595,57 грн. та на суму 3.296.742,60 грн., з яких ОСОБА_1 сплачено лише 711 000 та 1 188 900 гривень. Невиплачений борг по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці станом на 01.09.2016 р. по розрахункам позивача становить 1441 074, 23 грн., що, на його думку, підтверджується рішенням господарського суду.

Ухвалою від 06.10.16 р. позовну заяву в частині вимог про стягнення 100 000 грн. справедливої сатисфакції у відшкодування моральної шкоди і понесених витрат, пов'язаних з лікуванням, як наслідок неправомірної бездіяльності відповідачів - залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що рішення ЄСПЛ від 17.07.2014р. у справі №25663/02 виконано в повному обсязі, а відтак виконавче провадження закінчено правомірно. Представник вказав, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016р., визнано неправомірною бездіяльність Департаменту при виконанні рішення ЄСПЛ в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року та зобов'язано вчинити дії, спрямовані на виплату невиплаченої заборгованості в сумі 1.188.937,30 грн. і подати суду звіт. Відповідачем дана заборгованість виплачена, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. А тому доводи позивача безпідставні, а оскаржувана постанова правомірна.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

17.07.2014 р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "Яворовенко та інші проти України" (далі - РЄСПЛ), яким передбачено додаткові заходи індивідуального характеру та зобов'язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби від 13.08.2014 р. відкрито виконавче провадження №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" та зобов'язано боржника - державу Украйна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (том 1, а.с.80).

В свою чергу, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. у справі №802/82/16-а, що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом ДВС виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р., рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. Крім того, судом в даній постанові також зазначено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р. у справі № 2-4319/06, яким стягнуто з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за сумісництво посад за період з 01.03.2002 р. по 01.01.2003 р. з врахуванням компенсацій при інфляції за затримку розрахунку на суму 7564,50 грн. та зобов'язано відповідача звільнити ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера заводу "Модуль" з 01.12.2006 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку по дату звільнення, було скасоване рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2007 р., залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24.06.2008 р. А відтак, вказане судове рішення не підлягає виконанню.

Окремо рішенням адміністративного суду встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. та на виконання РЄСПЛ, є визначеною (станом на жовтень 2015 року) і становить 1900147,03 грн. При цьому, беручи до уваги факт виплати ОСОБА_1 коштів на загальну суму 711 209,73 грн., які входять в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК "Укрресурси" станом на жовтень 2015 року, тобто в суму 1 900 147,03 грн., останньому необхідно виплатити заборгованість в сумі 1 188 937, 30 грн.

В подальшому, із урахуванням вищевказаної постанови Департаментом перераховано ОСОБА_1 кошти в сумі 1188937, 30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2994 від 03.08.2016р. та подано до суду звіт про виконання постанови від 18.04.2016р. у справі №802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29.08.2016р.

13.09.2016р. у зв'язку із фактичним виконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.14р. у справі №25663/02 та виплати суми 1188937, 30 грн. виконавче провадження №44360795 закінчено, про що винесено відповідну постанову.

На думку позивача, рішення ЄСПЛ, в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року, стосовно проведення з ним повного розрахунку, виконано не в повному обсязі оскільки сума у розмірі 1188937,30 грн. адміністративним судом встановлена станом на жовтень 2015 р., тоді як вся заборгованість, яка виникла при виконанні рішення Замостянського райсуду встановлена ухвалою господарського суду м. Києва від 28.07.16 р. у справі №46/436-б та підлягає стягненню в порядку виконання РЄСПЛ.

Оцінюючи доводи позивача суд керується та виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" .

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених законом, про що зазначено в частині першій статті 17 Закону N 606-XIV.

Рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно пункту 9 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Водночас, відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст. 49 Закону № 606-XIV).

Як зазначалось вище, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. у справі №802/82/16 -а, в порядку виконання рішення ЄСПЛ, встановлено суму, яка підлягає сплаті ОСОБА_1 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р., а саме 1188937, 30 грн. (станом на жовтень 2015 р.).

Суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

А відтак, враховуючи вищенаведену норму та постанову адміністративного суду від 18.04.2016р., розмір заборгованості, який підлягав сплаті позивачу на виконання рішення ЄСПР та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. є встановленим та не підлягає доказуванню.

При цьому, судом встановлено, що Департаментом перераховано ОСОБА_1 згідно платіжного доручення №2994 від 03.08.2016р. кошти в сумі 1188937, 30 грн. та подано звіт про виконання рішення суду від 18.04.2016 р. у справі №802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29.08.2016р.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на ухвалу господарського суду м. Києва, як підставу для виплати коштів на виконання рішення ЄСПЛ, якою ОСОБА_1 визначено кредитором ДАК "Укрресурси" з сумами 1396595,57 грн. та 3296742,60 грн., оскільки зі змісту вказаного судового рішення не вбачається, що зазначені суми виникли при невиконанні рішення Замостянського районного суду від 1.03.2004 р. м. Вінниці та, відповідно, не встановлено, що ухвала пов'язана з рішенням ЄСПЛ та/або прийнята на його виконання. Окрім того, дане рішення і відсутнє в матеріалах виконавчого провадження, як документ, що підлягає виконанню або сума, визначена у ньому - стягненню, в рамках виконання РЄСПЛ. Отже зобов'язувати відповідача проводити виплату сум/суми визначених рішенням господарського суду, як таких, що виникли внаслідок невиконання рішення Замостянського районного суду, та на виконання РЄСПЛ є безпідставним.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів/підстав, позовній вимоги задоволеню не підлягагають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. А тому при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна