Справа № 826/9008/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9008/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі Бібко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" до Національного антикорупційного бюро України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа" з позовом до Національного антикорупційного бюро України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про визнання правочинів недійсними, в якому просить суд визнати протиправними дії голови Національного антикорупційного бюро України з надання повноважень іншим особам представляти Національне антикорупційне бюро України на підставі довіреності; визнати протиправними дії голови Національного антикорупційного бюро України з надання повноважень іншим особам на подання позовів про визнання правочинів недійсними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29 січня 2016 року Національним антикорупційним бюро України подано позовні заяви до Господарського суду міста Києва про визнання правочинів недійними, відповідачем у яких є, зокрема Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа».

Як стверджує позивач, позовні заяви були подані представником Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 на підставі довіреності №1 від 16 листопада 2015 року, яка видана директором Національного антикорупційного бюро України.

Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа» вважає дії голови Національного антикорупційного бюро України щодо надання повноважень ОСОБА_3 діяти в інтересах Національного антикорупційного бюро України на підставі цивільного законодавства протиправними. При цьому, позивач посилається на те, що правовими нормами, які регулюють діяльність Національного антикорупційного бюро України не передбачено повноважень його керівника на видачу довіреності, а порядок подання позовів про визнання правочинів недійними чинним законодавством не передбачено.

Вказане свідчить про порушення відповідачем норм законодавства, що і призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа».

Так, правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначає Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України».

Згідно ч. 1 статті 1 вказаного закону Національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» керівництво діяльністю Національного бюро здійснює його Директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України в порядку, визначеному цим Законом.

Директор Національного бюро, в контексті ч. 1 статті 8 цього Закону організовує роботу Національного бюро, визначає обов'язки першого заступника, заступників Директора Національного бюро; координує і контролює діяльність його центрального та територіальних управлінь; видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов'язковими для виконання працівниками Національного бюро; здійснює інші повноваження відповідно до цього та інших законів.

Пунктом 13 ч. 1 статті 17 Закону передбачено, що Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Судом першої інстанції вірно визначено, що згідно чинного законодавства України представництвом вважається правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (стаття 237 ЦК України).

Стаття 244 Цивільного кодексу України визначає, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ч. 1 статті 246 ЦК України).

При цьому, згідно статті 28 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Отже, довіреність від імені юридичної особи видається, зокрема її органом. При цьому, довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Пунктами 7, 8 ч. 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб відомості про керівника юридичної особи: прізвище, ім'я, по батькові, посада, дата призначення або набуття повноважень, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи; відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців керівником Національного антикорупційного бюро України є Ситник Артем Сергійович.

В силу приписів ч. 1 статті 10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, директор Національного бюро є його керівником, а тому в контексті статті 28 ГПК України останній уповноважений видавати довіреність на здійснення повноважень Національного бюро, що передбачені чинним законодавством.

Доводи апелянта щодо відсутності повноважень у відповідача згідно Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» щодо надання повноважень працівникам Національного антикорупційного бюро України на ведення справ, в тому числі, на видачу довіреностей колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки правову основу діяльності Національного бюро відповідно до ч.1 статті 2 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» становлять Конституція України, міжнародні договори України, Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України» та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти. Тобто, при здійснені своїх повноважень Національне антикорупційне бюро України керується не тільки профільним законом, а й будь-якими іншими нормами чинного законодаства.

Також безпідставним вбачається посилання апелянта на статтю 1 ЦК України, за якою цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, при цьому, цивільне законодавство не застосовується до майнових відносин, застованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони іншій.

Суд вважає, що в даному випадку не мають місця владні управлінські функції НАБУ, оскільки спір розглядається в порядку господарського судочинства та стосується господарської діяльності позивача.

Так, статтею 1 ГПК України визначено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Тобто, право звернення державного органу до господарського суду безпосередньо закріплено нормами ГПК України, а випадки такого звернення передбачені профільним Законом про НАБУ.

Також необхідно зазначити, що відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України НАБУ є юридичною особою публічного права, яка утворена відповідно до Конституції України, Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України».

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що саме директор НАБУ відповідно до законодавства уповноважений видавати довіреності з метою захисту інтересів відповідача в суді.

При цьому, такі доручення цілком відповідають вимогам статей 245, 246, 247 ЦК України як по формі так і по змісту, тому, відповідно, дії відповідача по видачі даних доручень відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки видані у встановлений спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, при видачі оспорюваних позивачем довіреностей, відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" відсутні, а доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Крім того, апелянт не навів жодної норми матеріального права, яку порушив відповідач чи суд першої інстанції.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.