Справа № 820/3427/16
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 листопада 2016 року м. Київ К/800/29626/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 вернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправною відмову командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 капітана 1 рангу ОСОБА_2 вирішити питання щодо звільнення позивача з військової служби та зобов`язати відповідачів звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту. В обґрунтування позову зазначив, що 15 липня 2011 року між ним та Міністерством оборони України укладено контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, строк дії якого закінчився 15 липня 2014 року. Вказує, що неодноразово звертався до відповідачів з рапортами про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії цього контракту, проте останні не вирішили це питання, обґрунтувавши відмову відсутністю правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Посилаючись на те, що в повній мірі виконав конституційний обов`язок щодо захисту України, її незалежності та територіальної цілісності, оскільки після закінчення строку дії контракту продовжував виконувати військовий обов`язок, зокрема, приймав участь в антитерористичній операції і є учасником бойових дій, просив суд задовольнити позов.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року, в позові відмовлено.
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, положень Законів України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» (далі Закон № 1932-ХІІ) і від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-ХІІ) та Указів Президента України. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що Указами президента України мобілізація як комплекс відповідних заходів зі сторони держави оголошувалася не безстроково, а була обмежена в часі та стосувалася не усіх категорій військовослужбовців. Водночас, на час закінчення контракту позивача особливий період не діяв, а тому суди безпідставно застосували вимоги частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.
За визначенням наведеним в статті 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.
Згідно пунктом 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме 18 березня 2014 року.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особливий період настав з 18 березня 2014 року, а тому строк дії контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України закінчився саме під час настання особливого періоду.
Частиною 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Крім того, згідно зі статтями 251, пункту 2 статті 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року, прийнятим на виконання Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, а тому дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, перелік яких наведений у частині 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Враховуючи те, що позивач не належить до жодної із цих категорій осіб, суди дійшли висновку, що підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні, а тому відповідач обґрунтовано відмовив у задоволенні рапорта ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.
Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук