Справа № 826/13754/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 листопада 2016 року № 826/13754/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаШевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2
провизнання протиправною та скасування постанови від 10.08.2016 ВП №51437397,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2016 у ВП №51437397.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сума заборгованості, яка стягується у межах виконавчого провадження №51437397, не вимагає накладення арешту на все майно боржника (позивача), оскаржувана постанова винесена зі значним порушенням строків, визначених частиною другою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», и направлена позивачу несвоєчасно. Крім того, за твердженням позивача, враховуючи предмет стягнення - аліменти - оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки приписами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на майно боржника можливе лише за наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці. Також, позивачем наголошено, що останнім частково сплачено заявлену до стягнення заборгованість, а наведена в оскаржуваній постанові сума заборгованості не відповідає її дійсному розміру.

Третя особа проти задоволення позовних вимог під час судового розгляду справи заперечувала, вказавши про правомірність оскаржуваної постанови.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову до суду не надав, з огляду на що розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, від представника відповідача через канцелярію суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження, у межах якого винесено оскаржувану постанову.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Киів головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко О.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого напису №1214, виданого 13.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. про стягнення аліментів у розмірі не менше 8 100,00 грн. з розрахунку на одну дитину, а всього на трьох дітей у розмірі не менше 24300,00 грн. на утримання дітей: малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3; починаючи з дня звернення за вчинення виконавчого напису, тобто з 13.06.2016 і до досягнення дітьми повноліття, строк виплати яких настав 10.06.2016, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2016 (ВП №51437397).

У межах вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Киів головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко О.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2016, якою у зв'язку з невиконанням боржником самостійно виконавчого документу, з урахуванням того, що згідно з довідкою-розрахунком від 10.08.2016, заборгованість з аліментів за період з 13.06.2016 по 10.08.2016 (включно) складає 40 718,71 грн., постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 - у межах суми звернення стягнення 40 718,71 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

З вказаних положень вбачається, що для винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження встановлений граничний строк - не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, на порушення строків накладення у межах розглядуваного виконавчого провадження арешту на майно боржника вказав у свої скарзі від 29.07.2016 представник стягувача, з урахуванням якого та з метою реального виконання рішення та відновлення прав стягувача і було винесено оскаржувану постанову

При цьому, копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина четверта статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів (копії конверту), оскаржувана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2016 направлена на адресу позивача 18.08.2016, тобто з порушенням строків, вказаних у частині четвертій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, суд звертає увагу, що як порушення строків накладення оскаржуваного арешту, так і порушення строків направлення постанови, є свідченням про допущення відповідачем процедурних порушень, які не є самостійними підставами для визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2016.

У силу частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З аналізу викладеного вбачається, що арешт накладається у межах розміру суми стягнення на все майно або на окремі предмети, тобто вирішення питання про об'єкти, на які накладається арешт - все майно або окремі предмети - покладено на розсуд державного виконавця та є альтернативним.

Таким чином, накладення, у відповідності до оскаржуваної постанови, арешту на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 - у межах суми звернення стягнення, відповідає наведеним законодавчим положенням.

При цьому, розрахунок заборгованості станом на момент винесення оскаржуваної постанови, викладений у довідці-розрахунку від 10.08.2016, як і дії з його складання, не є предметом розгляду у даній справі, а тому суд не надає оцінки вказаному.

Суд також звертає увагу, що приписами частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету такого арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено факту виконання документу, на підставі якого відкрито досліджуване виконавче провадження у повному обсязі. У той же час, твердження позивача про часткове виконання не є законодавчо обумовленою підставою для припинення існування арешту, як і скасування відповідної постанови.

Крім того, суд вказує на необґрунтованість посилань позивача на порушення відповідачем приписів частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення оскаржуваної постанови, оскільки вказаними положеннями передбачено, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Тобто, даними положеннями заборонено саме звернення стягнення (реалізації) арештованого державним виконавцем майна у разі якщо не сплив тримісячний строк заборгованості зі сплати аліментів, а не безпосередньо накладення такого арешту.

Також, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко О.В. від 11.08.2016 закінчено виконавче провадження №51437397, оскільки виконавчий документ направлено за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Разом з тим, приписами частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.