Справа № 813/6203/15
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 876/2711/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року по справі № 813/6203/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 р., яка набрала законної сили 05.01.2015 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області з 23.08.2011 року. Зазначає, що поновлення повинно було відбутися з моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 05.01.2015 року, однак, таке відбулось лише 05.05.2015 року. У зв'язку з тим, що з вини Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_1 не був своєчасно поновлений на посаді, має місце затримка виконання рішення суду, яка підлягає оплаті роботодавцем. Сума середньої заробітної плати за два останніх місяці роботи становить 2700,31 грн., середньоденна заробітна плата становить 72,98 грн. Час затримки з моменту набрання постановою законної сили по момент фактичного поновлення на посаді складає 82 дні, а відтак, середній заробіток за час затримки виконання постанови суду становить 5984,36 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС у Львівській області з 23 серпня 2011 року. А відтак на виконання вказаного судового рішення поновлення позивача повинно було б відбутися з моменту набрання рішенням суду законної сили, тобто з 5 січня 2015 року. На порушення вказаного, поновлення апелянта відбулося лише 05 травня 2015 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задоволити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області з 23.08.2011 року та стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 7950,64 грн.

25.02.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 300о/с від 05.05.2015 року ОСОБА_1 поновлено на посаді з 23.08.2011 року на підставі виконавчого листа №813/4975/14 виданого 04.02.2015 року Львівським окружним адміністративним судом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 до суду має на меті вирішення правових питань, що виникли у зв'язку із виконанням постанови суду від 26.12.2014 р. та захисту його прав як позивача, підтверджених такою постановою, зокрема права на оплату праці за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2015 р. по 05.05.2015 р. З огляду на це, розгляд заяви повинен відбуватись в межах того самого публічно-правового спору, тобто спору про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі з 23.08.2011 р., що був вирішений судом, та в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, що набрало законної сили.

Апеляційний суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23 червня 2015 року справа № 21-63а15 та Вищого адміністративного суду України, висловлену в ухвалах від 22 вересня 2015 року, справи № К/800/24393/15, К/800/59704/14, від 1 вересня 2015 року, справа № К/800/6612/15 не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" . Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 цього Закону, примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Разом з тим, на думку апеляційного суду висловлена позиція, яка є обов'язковою для виконання має розцінюватись в поєднанні із наступним.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 9 статті 267 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З врахуванням зазначеного, враховуючи беззаперечне право особи на працю та її оплату, апеляційний суд приходить до висновку про те, що навіть за наявності порушеного позивачем (належно не вибраного) способу порядку звернення до адміністративного суду із позовом або заявою (у даній категорії справ) не може стати наслідком продовження зловживання її правом на судовий захист у правовідносинах, де вже право на працю визнане судом.

Апеляційним судом встановлено, те що 26.12.2014 року винесено постанову Львівського окружного адміністративного суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області з 23.08.2011 року та стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 7950,64 грн.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 300о/с від 05.05.2015 року ОСОБА_1 поновлено на посаді з 23.08.2011 року на підставі виконавчого листа №813/4975/14 виданого 04.02.2015 року Львівським окружним адміністративним судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 265 КАС України негайно виконуються, зокрема, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, на переконання апеляційного суду затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на службі тривала з 26 грудня 2014 року по 5 травня 2015 року.

В той же час позивач вважає, що затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на службі тривала з 5 січня 2015 року (дня набрання рішенням суду законної сили) по 5 травня 2015 року.

Таким чином апеляційний суд вважає за необхідне задоволити позовні вимоги в межах заявлених позивачем, стягнувши середній заробіток за час затримки виконання рішення суду саме з 05 січня 2015 року по 05 травня 2015 року.

Апеляційним судом з постанови Львівського окружного адміністративного суду встановлено те, що грошове забезпечення позивача за останніх два місяці, що передували звільненню, тобто за період з 01.07.2011 по 31.08.2011 складало 2947,03 грн., тому апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що його середній заробіток за цей період складав 2700,31 грн.

При розрахунку середньоденного заробітку апеляційний суд приймає до уваги твердження позивача, про те, що з 01.07.2011 по 31.08.2011 позивач відпрацював 37 днів.

Саме така кількість робочих днів протягом липня - серпня 2011 року вказана позивачем при розрахунку середньоденного заробітку, і інших відомостей відповідачем на запит суду не надано.

Отже, середньоденний заробіток позивача становить 2947,03:37=79,65 грн.

Відповідно до листа Мінсоцполітики 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" протягом періоду з 05 січня 2015 року по 05 травня 2015 року було 82 робочих днів.

Таким чином середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 82х79,65=6531,30 грн.

Однак, враховуючи те, що позивач вважає, що з відповідача слід стягнути на його користь 5984,36 грн., апеляційний суд приходить до висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає саме вказана позивачем сума.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року по справі № 813/6203/15 скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої позов ОСОБА_1 до головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду задоволити.

Стягнути з головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року про поновлення на роботі за період з 05 січня 2015 року по 05 травня 2015 року в сумі 5984,36 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири гривні 36 копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання рішенням суду законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник