Справа № 184/1106/16-а
Суддя: Томаш В. І.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 184/1106/16-а
Номер провадження 2-а/184/23/16
П О С Т А Н О В А

01.11.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року та вчинення дій на ліквідацію перешкод у користуванні майном», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в судовому засіданні підтримала свої вимоги, висловлені в позові, які уточнила в ході судового розгляду справи та просить суд визнати поважними причину пропуску звернення до суду з позовом, поновити пропущений строк та визнати протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року та виконавчого комітету Покровської міської ради вчинити дії на ліквідацію перешкод у користуванні майном, стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні надав суду письмове заперечення, в якому просить адміністративний позов позивача залишити без розгляду та залишити без задоволення позовні вимоги позивача, де окрім всього зазначив про те, що позивач фактично про оскаржуване рішення виконкому Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року знала ще з дня його прийняття, що підтверджується її численними зверненнями як до МКП «ЖЕО», так і до виконавчого комітету та участі в господарському суді. Також і згідно її особистої заяви від 31.03.2015 року, в якій вона прохала виконком визнати незаконним та скасувати оскаржуване рішення № 358 від 29.07.2008р. Тобто навіть станом на 31.03.2015 року позивач вважала оскаржуване рішення № 358 від 29.07.2008р. незаконним і таке, що підлягало скасуванню. Позивач звернулась 13.06.2016 року до Орджонікідзевського міського суду про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008р. За позовом позивачки судом 17.06.2016 року було відкрито провадження по справі. З моменту прийняття рішення № 358 від 29.07.2008 року виконавчим комітетом, та до моменту його оскарження позивачем (13.06.2016 року), пройшло 7 років 10 місяців 14 днів. Відповідач вважає, що позивач вводить суд в оману стосовно дати порушення її прав. Позивач безпідставно в позові зазначила дату порушення її прав 07.04.2016 року, коли отримала копію рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008р. При цьому не повідомляє суду, що ще 31.03.2015 року вважала рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року незаконним та просила його скасувати. Також не зазначила, що про це рішення вона знала з моменту його прийняття, про що свідчать її звернення, скарги та участь в розгляді господарських справ.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАСУ (Строк звернення до адміністративного суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В ч. 2 цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАСУ (Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду), адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Згідно ч. 2 цієї статті, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Очевидно, що позивачка без поважних причин пропустила строк оскарження рішення виконавчого комітету № 358 від 29.07.2008р., а тому згідно ч. 2 ст. 100 КАСУ її позовна заява повинна бути залишена без розгляду в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З аналізу заяв, скарг та участі в господарському суді позивача вбачається її вимоги направлені на повернення майна, яке було вилучене 05.08.2008 року МКП «ЖЕО» з орендованого приміщення ПП ОСОБА_3 Позивач стверджує що майно нібито належало приватному підприємству ПП «Інтелектуальний центр». Матеріальний спір між юридичними особами МКП «ЖЕО», та ПП «Інтелектуальний центр», повинен був розглядатись в господарському суді, про що і зазначала Позивач в своїй заяві від 22.01.2009 року. Однак, позивач, починаючи з 2008 року та по теперішній час не зверталась до господарського суду з позовом про повернення їй вилученого майна і не надала будь-яких доказів, стосовно того, що вилучене майно належить її приватному підприємству. Також і ПП ОСОБА_3 не звертався з аналогічним позовом до господарського суду, не надавав будь-яких доказів, що вилучене майно належить йому, а лише звертався з заявою до МКП «ЖЕО» 22.07.2014 року про повернення йому вилученого майна, однак відмовився його отримувати.

Позивач як в період з 05.08.2008 року по 31.03.2015 року (день звернення з заявою про визнання незаконним та скасування рішення виконкому № 358 від 29.07.20108 року), якщо вважала, що її права порушені, могла звернутись до адміністративного суду не маючи копії рішення виконавчого комітету, з відповідною позовною, заявивши клопотання про витребування у відповідача письмового доказу, а саме рішення виконкому № 358 від 29.07.2008 року. Однак позивач цього не зробила, так як знала про це рішення і мала його копію. Це ще раз підтверджує, що позивач без поважної причини пропустила передбачений КАСУ строк звернення з позовом до суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 18.01.2016 року ОСОБА_1 отримала з Орджонікідзевського відділу поліції висновок, в якому значилося, що вилучення майна з орендованих приміщень за адресою ОСОБА_4, 30 відбулося відповідно до рішення №358 виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області від 29 липня 2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л.Чайкіної, буд. 30». 31.03.2016 року позивачка направила до Орджонікідзевської міської ради запит № 010/16 про надання копій рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул.. Л.Чайкіної, буд. 30». 07.04.2016 року ОСОБА_1 отримала копії рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л.Чайкіної, буд. 30». Ознайомившись з документом, який позивачка отримала, вона зробила висновок, що виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради, його рішенням № 358 від 29.07.2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л. Чайкіної, буд. 30» грубо порушені її права розпорядження та користування вилученим майном. Позивачка вважає рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л. Чайкіної, буд. 30» протиправним, оскільки ним порушені права позивача у розпорядженні, користуванні належним йому майном.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично напувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Усі зазначені вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження:

-по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна,

-по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і мас здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Також порушене право позивачки, закріплене в ст. 322 Закону України «Про власність». Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про власність». Ч. 1. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Ч. 2 Вилучення майна у власника допускається при зверненні стягнення на це майно за зобовязаннями власника у випадках і порядку, передбачених цим Законом, а також Цивільним і Цивільно-процесуальним кодексами України, ст. 56. Закону України «Про власність». Відповідальність державних органів за втручання у здійснення власником його правомочностей.

Жодний державний орган не має права втручатись у здійснення власником, а також особами, переліченими у п. 5 ст. 48 цього Закону, їх правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном або встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов'язки чи обмеження.

В усіх зазначених випадках обмеження у праві власності, припинення права власності можливе лише за підставами та в порядку, встановленими актами, що мають статус закону, адже відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

В ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Повноваження виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради:

ч. 1. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

ч. 2. Виконавчий комітет ради:

1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться па розгляд відповідної ради,

2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників,

3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

На підставі викладеного позивач стверджує, що в повноваженнях виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради відсутнє право на примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л. Чайкіної, буд. 30, що перебувало в оренді відповідно до договору оренди та його додатку, а в ст. 23 Господарського кодексу України чітко визначені відносини господарювання з органами місцевого самоврядування.

Ч. 1. Органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо субєктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами.

Ч. 4. Незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність субєктів господарювання забороняється.

Тобто, незважаючи на викладені в законодавстві України повноваження, виконавчий комітет Орджонікідзевської міської ради перевищив власні повноваження та прийняв протиправне рішення № 358 від 29.07.2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л. Чайкіної, буд. 30». Характерною ознакою протиправного рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року є протиправне вчинення перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпоряджатися та користуватися майном. Питання позбавлення власності вирішується виключно згідно Законів України в судовому порядку.

01 квітня 2006 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 та комунальним

підприємством МКП «ЖЕО» був укладений договір оренди нежитлового приміщення за адресою вул. Л.Чайкіної буд.30/2.

01 березня 2007 року була підписана додаткова угода між ПП ОСОБА_3 та МКП «ЖЕО» №6/1-4 до договору №4/1-4 від 01 квітня 2006 року оренди нежитлового приміщення за адресою вул. Л. Чайкіної буд 30/2, в якій було зазначено, що дія договору продовжена до 20.02.2010 року.

Жодного повідомлення про те, що укладений договір втратив чинність ні позивачу, ні ОСОБА_5 не поступало. Не відповідає дійсності й твердження про те, що ОСОБА_5 був попереджений про розірвання договору у звязку з приватизацією обєкту за адресою ОСОБА_4 30/2. ОСОБА_6 більше ОСОБА_1 збурила брехня, викладена в запереченні відповідача про те, що ОСОБА_5 не прибув до виконкому та не падав документи па приватизацію. В березні ОСОБА_5 подав заяву на приватизацію нежитлового приміщення за адресою ОСОБА_4 30/2, 01 квітні 2008 року в приміщені виконкому ОСОБА_5 заключив угоду з ФОП ОСОБА_7Б та підписав акт прийому передачі робіт по визначенню ринкової вартості нежитлового приміщення по вул. Л. Чайкіної 30/2. В цей же день до виконкому були надані квитанції про сплату робіт по визначенню ринкової вартості нежитлового приміщення по вул. Л. Чайкіної 30/2. Також до виконкому була надана заява з проханням відтермінувати заключения угоди про купівлю продаж майна так як затримується вирішення питання падання кредиту. Але невідомо, з якої причини орендар ОСОБА_5 був позбавлений права першочергового викупу орендованих приміщень за адресою: ОСОБА_4, 30/2.

01 січня 2007 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємством «Інтелектуальний центр» був укладений договір про спільну діяльність, в якому визначено, що сторони шляхом обєднання майна, коштів та зусиль здійснюють господарську діяльність.

Відповідно до Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (державного стандарту ДСТУ 4163-2003) 01 січня 2007 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 (фізичною особою) та приватним підприємством («Інтелектуальний центр» (юридичною особою) був укладений договір про спільну діяльність, в якому визначено, що сторони шляхом об'єднання майна, коштів та зусиль здійснюють господарську діяльність. Копія вказаного договору про спільну діяльність направлена заступникові міського голови ОСОБА_6, який опікувався комунальними підприємствами за функціональними обовязками № 0715 від 19.08.2008 року та начальникові МКП «ЖЕО» ОСОБА_8 повідомлення №0715 від 19.08.2008 року. Ці документи свідчать про те, що з 2008 року керівництву міста та МКП «ЖЕО» було відомо про те, що в орендованому нежитловому приміщені за адресою ОСОБА_4, 30/2 знаходиться майно позивача ОСОБА_1, але весь час їй перешкоджали розпоряджатися та користуватися вказаним майном, яке незаконно вилучене на підставі рішення виконавчого комітету № 358 від 29.07.2008 року.

В угоді про спільну діяльність ніякої мови про якусь суборенду не йшлося і твердження про це в заперечені є безпідставним та надуманим, а тому якихось дозволів на спільне ведення господарської діяльності юридичної і фізичної особи від МКП «ЖЕО» угодою про оренду нежитлового приміщення по вул. Л.Чайкіної 30/2 не передбачалося, а тим більше втручання в господарську діяльність.

На виконання рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради №358 від 29.07.2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення за адресою вул. Л. Чайкіної, буд. 30» 05.08.2008 року, без попередження орендаря ОСОБА_3 та власника майна в особі ОСОБА_1, відбулося вивезення майна орендаря та власника силами МКП «ЖЕО» шляхом незаконного проникнення в приміщення орендаря ОСОБА_3, а саме зрізання замків, виламування дверей. Згідно відповіді МКП «ЖЕО» № 915 від 15.08.2008 року, майно згідно складеного опису, у цілості й схоронності зберігається на складі МКП «ЖЕО». Станом на дату подання позовної заяви майно, вивезене з орендованих нежитлових приміщень за адресою вул. Л. Чайкіної, 30 не повернуте власнику, власник майна ОСОБА_1 незаконно обмежується у можливості реалізації не тільки правомочності користування, але і розпорядження майном. Ніхто, ніколи ні особисто позивачку, ні ОСОБА_5 не попереджав про примусове виселення з орендованих приміщень та станом на день розбійного нападу на орендовані ОСОБА_5 приміщення працівниками ЖЕО, (які ламали двері, зрізали замки, розтягували майно, розкрадаючи його) про день та час незаконного виселення позивачу не було відомо. Але 05.08.2008 року було порушено право позивача бути власником вилученого майна, користуватися ним, також фактично відбулася протидія законній господарській діяльності приватного підприємства «Інтелектуальний центр», тобто протиправна дія, яка припинила можливість займатися господарською діяльністю вказаному - підприємству, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди, обмеження законних прав та інтересів приватного підприємства «Інтелектуальний центр» та підприємця ОСОБА_3 та особисто моє право користуватися власним майном, яке до сьогоднішнього дня не повернуте його власникам.

Протягом 2008-2016 років позивачем було здійснено комплекс заходів щодо повернення майна, отримання акту вилучення майна, а саме: - 07.08.2008 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 48962; - 19.08.2008 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 0714; -19.08.2008 року звернення до заступника міського голови, повідомлення № 0715; - 14.10.2008 року звернення до МКП «ЖЕО», вих. №84; - 29.11.2008 року звернення до МКП «ЖЕО»; - 04.12.2008 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 55535; - 26.01.2009 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 47095; - 27.11.2009 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 79736; - 05.03.2010 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 86694; - 19.10.2010 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 53305; - 10.01.2011 року звернення до МКП «ЖЕО», повідомлення № 1201; - 22.07.2014 року звернення ОСОБА_3 до МКП «ЖЕО» зареєстровано в приймальні МКП «ЖЕО».

31.03.2015 року позивачка зверталася до міського голови ОСОБА_9 про врегулювання питання усунення перешкод у розпорядженні та користуванні майном, повернення майна в досудовому порядку, але питання не вирішене, бо відповіді на звернення вона не отримала.

11 травня 2016 року нею був направлений запит № 013/16 на публічну інформацію до МКП «ЖЕО» про надання акту вилученого майна та копії наказу МКП «ЖЕО» про створення комісії з вилучення майна, на який відповіді вона не отримала. Тобто весь час відбувається політична розправа над позивачкою через те, що вона публічно висловлювала незгоду з методами керівництва міського голови ОСОБА_9 Заступник міського голови ОСОБА_2 написав їй відповідь, що інформація про її майно є конфіденціальною - засекреченою, що не відповідає Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації». Твердження про те, що позивачці було відомо про вказане рішення, є недолугим через те, що вона не знала про текст цього рішення та не могла оцінити його протиправність.

Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійснені нею власником майна права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України.) Так як власник майна може предявити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обовязковим є те, що на час подання нею позовної заяви є існування порушення її прав розпоряджатися та користуватися майном, яке вилучене па підставі протиправного рішення виконавчого комітету № 358 від 29.07.2008 року, що підтверджує відповідач у своєму заперечені до міського суду № 12/182-2798/16 від 08.08.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобовязання відповідача вчинити певні дії;

3) зобовязання відповідача утриматися від вчинення певних дій, стягнення з відповідача коштів,

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання

громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян,

7)примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8)визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а саме виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради рішенням № 358 від 29.07.2008 року.

В ході судового розгляду справи позивач надала до суду клопотання про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку, яке, не дивлячись на письмові та усні заперечення представника відповідача, підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не надано до суду будь яких даних про те, що позивач отримала вищевказане рішення виконкому понад межами строків, встановлених ст.. 99 КАС України для звернення до суду з дійсним позовом, а навпаки позивачем надані докази того, що рішення виконкому № 358 від 29.07.2008 року вона отримала саме 07.04.2016 року та звернулася до суду саме в межах строків, передбачених ст.. 99 КАС України.

Щодо суті заявлених позовних вимог суд вважає, що вони є необґрунтованими, недоведеними, безпідставними та спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності виходячи з наступного.

Виходячи з положень ст. ст. 69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом, зокрема, на підставі пояснень сторін та письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд не може погодитись з доводами позивачки, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Позивач в своєму позові зазначила, що 01.04.2006 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 та МКП «ЖЕО» був укладений договір оренди нежитлового приміщення за адресою вул. Л.Чайкіної, буд. 30. Однак з такими висновками суд погодитися не може, оскільки договір оренди комунального майна між ОСОБА_3 та МКП «ЖЕО» був укладений зовсім на іншу адресу, а саме на приміщення за адресою вул. Л.Чайкіної, 30/2. Згідно п. 6.1 договору ОСОБА_3 мав право передавати частково або повністю орендоване приміщення (вул. Л.Чайкіної, 30/2) в суборенду фізичним і юридичним особам тільки з дозволу МКП «ЖЕО». Про передачу в суборенду ПП «Інтелектуальний центр» орендованого приміщення МКП «ЖЕО» ОСОБА_10 дозвіл не надавало. Без договору ПП «Інтелектуальний центр» не мало права орендувати приміщення за адресою вул. Л.Чайкіної, 30/2, а тим більше зберігати там своє майно. Рішенням сесії Орджонікідзевської міської ради № 19 від 25.01.2008р. «Про перелік об'єктів міської комунальної власності, що підлягають приватизації в 2008 р.» був затверджений перелік об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації 2008 році шляхом проведення аукціону, конкурсу, викупу. Згідно цього рішення були включені в перелік вбудоване нежитлове приміщення по вул. Л.Чайкіної, 30/2, яке орендував ПП ОСОБА_3 та по вул. Освіти, 6, яке орендувало ПП «Інтелектуальний центр» (директор ОСОБА_1В.). ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_3 були повідомлені міськвиконкомом, що у зв'язку з майбутньою приватизацією орендованих ними приміщень, договір оренди розривається. Також позивачка та ОСОБА_3 були повідомлені, що вони також мають право прийняти участь у купівлі цих об'єктів.

У зв'язку з тим, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в зазначений час не надали повного переліку документів, не прибули до виконавчого комітету, що свідчило про відмову в придбання об'єктів нерухомості, то на підставі рішення міської ради зазначені об'єкти були реалізовані іншим особам.

Наданий позивачем до позову договір про спільну діяльність від 01.01.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та директором ПП «Інтелектуальний центр» ОСОБА_1 про їх зобов'язання шляхом об'єднання майна, коштів та зусиль спільно діяти у сфері профорієнтаційної інформаційно-консультаційної діяльності серед шкільної молоді міста для досягнення спільних господарських цілей не є документом, який свідчить про дійсне об'єднання майна та знаходження його в приміщенні по вул. Л.Чайкіної, 30/2, яке орендував ПП ОСОБА_3.

В наданому позивачем до позову висновку поліції від 11.12.2015р. за матеріалами перевірки заяви ОСОБА_1 про заволодіння майном ПП «Інтелектуальний центр» зазначено, що як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 до 05.08.2008 року були повідомлені, що мають право бути присутніми при звільненні орендованого приміщення від непотрібного майна на підставі рішення № 358 виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради від 29 липня 2008 року, однак останні відмовились забирати майно, а також бути присутніми при його вивозі.

Також позивачка надала до позову дві заяви від 19.08.2008 року, які нею підписані на підставі довіреності ОСОБА_3 від 18.08.2008 року про сприяння поверненню ПП «Інтелектуальний центр» примусово вилученого МКП «ЖЕО» майна з орендованих приміщень.

Крім цього, позивачка надала відповідь МКП «ЖЕО» від 15.08.2008 року ПП ОСОБА_3 на його звернення від 06.08.2008 року. Згідно цього листа МКП «ЖЕО» повідомляє ОСОБА_3, що звільнення нежитлового приміщення відбулось на підставі рішення виконкому № 358 від 29.07.2008 року.

Позивачка в своєму позові безпідставно зазначила, що тільки 18.01.2016 року від поліції взнала, що майно ПП «Інтелектуальний центр» було вилучено з орендованого приміщення по вул. Л.Чайкіної, 30 на підставі рішення виконкому № 358 від 29.07.2008 року і що на її запит від 31.03.2016 року вона отримала від виконавчого комітету копію цього рішення. Однак це не відповідає дійсності про що свідчить наступне. 31.10.2011 року позивачка зверталась до виконавчого комітету з заявою, в якій зазначила, що їй стало відомо, що її майно у 2008 році було вилучено МКП «ЖЕО» згідно рішення виконавчого комітету про примусове виселення ОСОБА_5 з приміщення по вул. Л.Чайкіної, 30/2. Крім цього, в своїй заяві позивачка просила надати їй копію зазначеного рішення виконавчого комітету. 23.11.2011 року позивачка на її звернення була письмово повідомлена, що вона не надала відповідне документальне підтвердження, яке посвідчує повноваження звертатись від імені ОСОБА_5.

Згідно договору № 2/04/07 від 01.05.2007 року між МКП «ЖЕО» та ПП «Інтелектуальний центр» (ОСОБА_1В.), останній було надано в оренду приміщення за адресою вул. Освіти, 6 для розміщення приватного навчального закладу. А тому будь-якої необхідності у позивача зберігати своє майно в не орендованому їй приміщенні по вул. Л. Чайкіної, 30/2 у ПП ОСОБА_3 не було.

Відповідачем надані докази того, що 02.06.2008 року МКП «ЖЕО» зверталось до господарського суду Дніпропетровської області про розірвання договору оренди нежитлового приміщення по вул. Освіти, 6 з ПП «Інтелектуальний центр» (ОСОБА_1В.). Господарським судом Дніпропетровської області за позовом МКП «ЖЕО» до ПП ОСОБА_3 у 2008 році розглядалась господарська справа про розірвання договору оренди та про звільнення орендованого приміщення за адресою м. Покров (тоді м. Орджонікідзе) вул. Л.Чайкіної, 30/2. По цій справі інтереси ОСОБА_3 в господарському суді представляла на підставі довіреності позивачка (ОСОБА_1В.). У зв'язку зі звільненням орендованого приміщення ПП ОСОБА_3, МКП «ЖЕО» в подальшому відмовилось від позовних вимог.

На звернення ПП «Інтелектуальний центр» (ОСОБА_1В.) від 14.10.2008 року МКП «ЖЕО», що нібито в орендованому приміщенні ОСОБА_5 було майно ПП «Інтелектуальний центр», МКП «ЖЕО» 23.10.2008 року повідомило позивача, що МКП «ЖЕО» не вкладало з нею договору на зберігання майна ПП «Інтелектуальний центр» в орендованому ПП ОСОБА_3 приміщенні за адресою вул. Л.Чайкіної, 30/2.

На аналогічне звернення ПП «Інтелектуальний центр» (ОСОБА_1В.) 22 грудня 2008 року МКП «ЖЕО» повідомило вдруге позивача, що МКП «ЖЕО» не вкладало з нею договору на зберігання майна ПП «Інтелектуальний центр» в орендованому ПП ОСОБА_3 приміщенні за адресою вул. Л.Чайкіної, 30/2.

На аналогічне звернення ПП «Інтелектуальний центр» (ОСОБА_1В.) від 22.01.2009 року, 11.02.2009 року МКП «ЖЕО» повідомило втретє позивача, що МКП «ЖЕО» не вкладало з нею договору на зберігання майна ПП «Інтелектуальний центр» в орендованому ПП ОСОБА_3 приміщенні за адресою вул. Л.Чайкіної, 30/2.

Листом від 22.01.2009 року на ім'я МКП «ЖЕО» позивач підтвердила, що спір про повернення вилученого майна це спір майнового характеру, який між юридичними особами повинен розглядатись в господарському суді. Позивач в своєму листі також зазначила, що в разі ненадання їй документів (наказу про призначення комісії про примусове виселення та акту переліку примусово вивезеного майна з орендованих приміщень ОСОБА_5, за адресою вул. Л.Чайкіної, 30, яке належить приватному підприємству «Інтелектуальний центр»), звернеться до господарського суду.

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.03.2011 року органу дізнання Орджонікідзевського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ПП ОСОБА_3 показав, що майно, яке було вилучене 05.08.2008 року з орендованого ним приміщення по вул. Л.Чайкіної, 30/2 та передане на зберігання до МКП «ЖЕО», належало його сестрі ОСОБА_1. Також в постанові зазначено, що ОСОБА_1 пропонувалось дати пояснення стосовно вилученого майна, однак вона від будь-яких письмових пояснень відмовилась і просила її не турбувати. В порушення кримінальної справи було відмовлено з повідомленням всіх зацікавлених осіб, а саме МКП «ЖЕО», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Ця постанова ніким оскаржена не була.

22.07.2014 року ПП ОСОБА_3 звернувся з заявою до МКП «ЖЕО» про повернення його майна вилученого з орендованого приміщення по вул. Л.Чайкіної, 30/2. Йому 08.12.2015 року була направлена письмова відповідь, що це він зможе зробити в будь-який час. Однак ОСОБА_3 не побажав отримувати вилучене його майно і відмовився його отримувати. ПП ОСОБА_3 заявляє, що вилучене 05.08.2008 року належить тільки йому, а також ПП «Інтелектуальний центр» зазначає, що майно належить приватному підприємству, при цьому ніхто не бажає на протязі тривалого часу його отримати.

31.03.2015 року директор ПП «Інтелектуальний центр» ОСОБА_1 зверталась до міського голови з заявою про визнання незаконним та скасування рішення виконкому № 358 від 29.07.2008 року. Цією заявою позивач письмово підтвердила, що станом на 31.03.2015 року вона знала про це рішення і просила його скасувати.

Згідно висновку за матеріалами перевірки заяви від 11.12.2015р., затвердженого начальником Орджонікідзевського відділення поліції, позивач 10.11.2015 року звернулась з заявою про те, що 05.08.2008 року начальник ОМКП «ЖЕО» шляхом зловживання за попереднім зговором групою осіб заволоділи майном ПП «Інтелектуальний центр». В ході перевірки заяви позивача будь-які ознаки кримінального правопорушення при вилученні майна з нежитлового приміщення по вул. Л.Чайкіної, 30/2 не були встановленні. Цей висновок позивач не оскаржувала.

В нотаріальних довіреностях від 18.08.2008 року та 23.11.2015 року зазначено, що ОСОБА_3 уповноважив позивача ОСОБА_1 представляти його інтереси в усіх судах та установах. Ці довіреності позивачем використовувались для вирішення матеріального спору з вилучення 05.08.2008 року майна ОСОБА_3 з орендованого ним приміщення. Це ще раз свідчить, що позивач до вилученого майна та рішення № 358 виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради від 29 липня 2008 року, не має будь-якого відношення.

Згідно ст. 74 КАСУ (Способи забезпечення доказів), суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

В ст. 79 КАСУ (Письмові докази), зазначено, що особа, яка заявляє клопотання перед судом про витребування від інших осіб письмових доказів, повинна зазначити: який письмовий доказ вимагається, орган чи особу, у яких він знаходиться, та обставини, які може підтвердити цей доказ.

Вищевказане свідчить про те, що рішення № 358 від 29 липня 2008 року «Про примусове звільнення вбудованого нежитлового приміщення по вул.. Л.Чайкіної, 30 було прийнято виконкомом Орджонікідзевської міської ради відповідно до вимог діючого законодавства України в межах наданих повноважень, а тому жодних законних та обґрунтованих підстав для його скасування у суду не має.

Таким чином, суд вважає необхідним визнати причину пропущення строку для звернення до суду з адміністративним позовом поважними та поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року та вчинення дій на ліквідацію перешкод у користуванні майном. Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року та вчинення дій на ліквідацію перешкод у користуванні майном».

Керуючись ст. ст. 6, 17, 18, 99, 100, 104 - 106, 158 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати причину пропущення строку для звернення до суду з адміністративним позовом поважними та поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року та вчинення дій на ліквідацію перешкод у користуванні майном.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської міської ради «про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 358 від 29.07.2008 року та вчинення дій на ліквідацію перешкод у користуванні майном».

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд. У разі застосування судом ч. 3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_11