Справа № 813/7821/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/63972/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Львівській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2014 року у справі за позовом Державного професійно-технічного навчального закладу «Сокальський професійний ліцей» до Державної фінансової інспекції у Львівській області в особі Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Державний професійно-технічний навчальний заклад «Сокальський професійний ліцей» (далі - ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей») звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області в особі Червоноградської об'єднаної державної фінансової інспекції (далі - Інспекція) про визнання протиправною та скасування вимоги Інспекції від 9 жовтня 2013 року № 23-15/1500.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про часткове задоволення позову.

Скасовано пункт 1 вимоги в частині стягнення зайво виплачених коштів з осіб, які їх отримали безпідставно, в порядку та розмірах встановлених статтями 127, 136 КЗпП України та в частині відшкодування незаконних видатків за рахунок винних посадових осіб, що допустили зайві грошові виплати (статті 133 КЗпП України) в разі пропуску встановленого строку; скасовано пункт 2 вимоги в частині проведення претензійно-позовної роботи з установами та організаціями щодо відшкодування коштів шляхом повернення коштів в сумі 35216,33 грн та в частині стягнення з осіб, винних у недоотриманні доходів шкоди в порядку та в розмірі встановленому статтями 130-136 КЗпП України в разі пропуску строків позовної давності; скасовано пункт 4 вимоги в частині стягнення з особи, винної у зайвих грошових виплатах коштів в порядку та в розмірі встановлених статей 130-136 КЗпП України. В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Інспекція звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами проведеної Інспекцією ревізії фінансового-господарської діяльності ДПТНЗ «Сокальський професійний ліцей» за період з 1 липня 2011 року по 1 липня 2013 року складено акт від 4 вересня 2013 року № 23-38/9.

В акті зафіксовано факт порушення позивачем, що призвели до втрат на загальну суму 121063,10 грн, в тому числі: незаконні витрати на виплату заробітної плати та нарахувань на неї - 71117,84 грн; недоотримання доходів ліцеєм від виробничої практики - 35216,33 грн; зайва оплата за ремонтно-будівельні роботи - 5509,34 грн; незаконні витрати на виплату одноразової грошової допомоги при працевлаштуванні випускників ліцею з числа дітей пільгових категорій - 1704,00 грн; недостача будівельних матеріалів через зайве їх списання - 7515,59 грн.

Також, ревізією встановлені порушення, що не призвели до втрат на суму 5509,95 грн, а саме недоотримання фінансових ресурсів фізичними особами на суму 2400,95 грн (донараховано 307,50 грн) та заниження вартості активів на суму 3109 грн.

9 жовтня 2013 року Інспекція направила позивачу вимогу № 23-15/1500 про усунення недоліків, виявлених ревізією.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості оскаржуваної вимоги.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та задовольнивши позов частково, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувані пункти вимоги Інспекції, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір, не породжують безпосередньо прав чи обов'язків для позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновок апеляційного суду помилковим, а остаточний висновок суду першої інстанції правильним, але з інших підстав.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не шляхом заяви підконтрольною установою позову про скасування вимоги.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах 9 червня 2015 року (справа № 2а/2570/614/2012, 21-54а15), 23 червня 2015 року (справа № 818/1858/14, 21-358а15), від 17 листопада 2015 року (справа № 21-3498а15), від 2 грудня 2015 року (справа № 21-3609а15) та від 27 січня 2016 року (справа № 2а-4367/10/0770) і колегія суддів бере її до уваги.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, але з наведених вище підстав.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фінансової інспекції у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2014 року скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді