Справа № 543/30/16-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 р. Справа № 543/30/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2016р. по справі № 543/30/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Оржицької селищної ради Полтавської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 р. ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Оржицької селищної ради Полтавської області, в якому просив зобов'язати Оржицьку селищну раду Полтавської області, в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу надати інформацію про те, на підставі яких документів було надано зазначену в довідці Оржицької селищної ради Полтавської області від 02.06.2015 р. №1230/02-36 інформацію та надати копії цих документів ( виписку з погосподарської книги, акт обстеження житла, письмові свідчення громадян тощо); витребувати з Оржицької селищної ради Полтавської області для огляду в судовому засіданні оригінал його заяви від 13.07.2015 р.; витребувати з Оржицького районного суду Полтавської області матеріали цивільної справи №543/1183/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування для огляду довідки Оржицької селищної ради Полтавської області від 02.06.2015 р. №1230/02-36 та інших матеріалів справи.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 25.04.2016 р. адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оржицької селищної ради Полтавської області про зобов'язання вчинити певні дії передано на розгляд Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

У липні 2016 р. ОСОБА_6 подав до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області уточнення до адміністративного позову, в якому просив:

- зобов'язати Оржицьку селищну раду Полтавської області, в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу надати інформацію про те, на підставі яких документів було надано зазначену в довідці Оржицької селищної ради Полтавської області від 02.06.2015 р. №1230/02-36 інформацію та надати копії цих документів (виписку з погосподарської книги, акт обстеження житла, письмові свідчення громадян тощо);

- зобов'язати Оржицьку селищну раду Полтавської області в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу надати інформацію, на балансі якої установи, організації чи підприємства перебував та перебуває будинок АДРЕСА_1; у разі не перебування зазначеного будинку на балансі будь - якої юридичної особи -повідомити, згідно якого рішення Оржицької селищної ради чи згідно якого рішення і якого підприємства, установи чи організації будинок АДРЕСА_1 був знятий з балансу (обслуговування) та надати копію відповідного рішення. Крім того, позивач просив витребувати з Оржицької селищної ради Полтавської області для огляду у судовому засіданні оригінали його заяв від 13.07.2015 р. та від 12.11.2015 р. №02-44/189, а також витребувати з Оржицького районного суду Полтавської області матеріали цивільної справи №543/1183/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування для огляду довідки Оржицької селищної ради Полтавської області від 02.06.2015 р. №1230/02-36 та інших матеріалів справи.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобов'язано Оржицьку селищну раду Полтавської області в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу підтвердити факт направлення позивачеві ОСОБА_1 листа від 16.11.2015 року за № 446/02-45 відповідними поштовими документами.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач до суду апеляційної інстанції надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач надіслав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до положень ч.6 ст.12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 26.10.2016 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на нижченаведене.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 13.07.2015 р. ОСОБА_1, відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", звернувся до Оржицької селищної ради із заявою, в якій просив терміново повідомити, на підставі яких документів було надано зазначену в довідці №1230/02-36 від 02.06.2015 р. інформацію та надати копії цих документів (виписку з погосподарської книги, акт обстеження житла, письмові свідчення громадян тощо) ( а.с.4).

Виконавчий комітет Оржицької селищної ради Полтавської області листом від 27.07.2015 р. №306/02-45 повідомив ОСОБА_1, що вказана інформація не підлягає наданню згідно з п.2 ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки є конфіденційною і стосується приватного життя фізичної особи, невтручання в яке захищене ст. 32 Конституції України ( а.с.5).

12.11.2015 р. позивач звернувся до Оржицької селищної ради із запитом на отримання публічної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просив повідомити:

- на балансі якої установи, організації чи підприємства перебував та перебуває будинок АДРЕСА_1;

- у разі не перебування зазначеного будинку на балансі будь - якої юридичної особи - повідомити, згідно якого рішення Оржицької селищної ради чи згідно якого рішення і якого підприємства, установи чи організації будинок АДРЕСА_1 був знятий з балансу (обслуговування) та надати копію відповідного рішення ( а.с.100).

Виконавчий комітет Оржицької селищної ради Полтавської області листом від 16.11.2015 р. №446/02-45 повідомив ОСОБА_1, що інформацією щодо балансоутримувача, на балансі якого перебував чи перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Оржицька селищна рада не володіє. Всі квартири в цьому будинку приватизовані громадянами. Комунальне обслуговування будинку повинно здійснюватися на платній основі за договорами власників квартир з організаціями, які надають житлово-комунальні послуги в селищі Оржиця. Крім того, повідомлено, що рішень, які просить надати заявник, селищна рада не має (а.с.113).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що для захисту прав позивача необхідно зобов'язати відповідача підтвердити факт направлення ОСОБА_1 листа від 16.11.2015 року за № 446/02-45 відповідними поштовими документами.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача про надання інформації носить приватний характер та стосується приватних даних іншої особи, тому йому вмотивовано відмовлено в наданні такої інформації.

Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України, Законом України "Про інформацію", Законом України "Про доступ до публічної інформації" та відповідними спеціальними законами.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За змістом статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За змістом п.6 ч.1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, на розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію.

Розпорядник інформації зобов'язаний надати запитувачу інформації письмову відповідь на запит про інформацію у строк, встановлений статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", яка може містити запитувану інформацію, відмову в задоволенні інформаційного запиту або повідомлення про направлення інформаційного запиту належному розпоряднику.

Відповідно до ч.1 ст. 22 вищезазначеного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

За змістом статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються законом (частина друга статті 1 Закону № 2939-VI, частина друга статті 20 Закону № 2657-XII). Таким законом є, зокрема, Закон України№ 2939-VI. Положенням статті 6 Закону № 2939-VI, зокрема, встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша), та сукупність вимог, дотримання яких є обов'язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Водночас відмінне за обсягом визначення конфіденційної інформації закріплено у частині другій статті 21 Закону № 2657-XII, за якою конфіденційною є інформація про фізичну особу незалежно від відповідного її волевиявлення.

Виходячи з положень частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою у разі встановлення невідповідності закону Конституції України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто Конституцію України, а саме положення про те, що інформація про особу є конфіденційною, крім окремо визначених випадків (Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012).

Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону № 2939-VI, частини другої статті 21 Закону № 2657-XII та статті 32 Конституції України конфіденційна інформація може поширюватись у таких випадках: особа самостійно встановила випадки (порядок, умови), коли ця інформація може поширюватись (наприклад, у договорі про використання прав на комерційну таємницю); коли особа у відповідь на прохання/пропозицію дає згоду на використання своїх конфіденційних даних. При цьому використання таких даних третьою особою здійснюється відповідно до умов наданої особою згоди; коли закон дозволяє певним суб'єктам отримувати та використовувати конфіденційну інформацію без згоди особи. У таких випадках суб'єкт діє на виконання установлених повноважень та для досягнення визначеної мети (наприклад, отримання конфіденційної інформації в ході оперативно-розшукової діяльності або в ході проведення досудового слідства) і поширення конфіденційної інформації обмежується положеннями закону; коли розголошення конфіденційної інформації відповідає суспільному інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає шкоду, яку може бути завдано особі поширенням її конфіденційної інформації.

Слід зазначити, що розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону № 2939-VI).

Ці положення узгоджуються з положеннями частини другої статті 32 Конституції України, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Умови, за яких можливо поширити конфіденційну інформацію, також передбачені частиною першою статті 29 Закону України "Про інформацію", відповідно до якої інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

З урахуванням положень частини другої статті 7 Закону № 2939-VI та частини другої статті 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вимога частини першої статті 29 Закону України "Про інформацію" щодо встановлення переваги потенційної шкоди від поширення конфіденційної інформації над правом громадськості знати її відображає принцип пропорційності обмеження права, який є аспектом принципу верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України і через призму якого досліджується правомірність будь-якого обмеження права, в тому числі права на отримання інформації.

Такий підхід також відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 8) та практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до яких втручання у право на приватність особи можливе, якщо воно ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" до конфіденційної інформації, віднесено відомості про місце проживання або місце перебування особи (частина восьма статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

Як убачається із довідки №1230/02-36 від 02.06.2015 р. виконавчого комітету Оржицької селищної ради Полтавської області, виданої ОСОБА_8, його мати - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала без реєстрації в його житловому будинку на адресою: АДРЕСА_2 з березня 2001 р. і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебувала на його повному утриманні (а.с.6).

Отже, інформація про те, на підставі яких документів видана довідка №1230/02-36 від 02.06.2015 р. виконавчого комітету Оржицької селищної ради Полтавської області, відносяться до конфеденційної інформації.

Враховуючи, що інформація, яку просив надати позивач у заяві від 13.07.2015 р., відноситься до конфеденційної, тому виконавчий комітет Оржицької селищної ради листом від 27.07.2015 р. правомірно відмовив заявнику у наданні вказаної інформації.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача надати інформацію на запит від 12.11.2016 р. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. 5 п. "б" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень виконавчих органів рад належить здійснення контролю за використанням житлового фонду.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом:1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Таким чином, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) її систематичного та оперативного оприлюднення; 2) надання інформації за запитом.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Слід зазначити, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ст. 19 Закону 2939).

Аналіз ч.1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" щодо визначення поняття публічної інформації та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону N 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, зокрема, уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Судовим розглядом встановлено, що у спірних правовідносинах позивач у запиті від 12.11.2015 р., просив повідомити, на балансі якої установи, організації чи підприємства перебував та перебуває будинок АДРЕСА_1; у разі не перебування зазначеного будинку на балансі будь - якої юридичної особи - повідомити, згідно якого рішення Оржицької селищної ради чи згідно якого рішення і якого підприємства, установи чи організації будинок АДРЕСА_1 був знятий з балансу (обслуговування) та надати копію відповідного рішення ( а.с.100).

У відповідь на інформаційний запит позивачу було повідомлено, що інформацією щодо балансоутримувача, на балансі якого перебував чи перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Оржицька селищна рада не володіє. Всі квартири в цьому будинку приватизовані громадянами. Комунальне обслуговування будинку повинно здійснюватися на платній основі за договорами власників квартир з організаціями, які надають житлово-комунальні послуги в селищі Оржиця. Крім того, повідомлено, що рішень, які просить надати заявник, селищна рада не має (а.с.113).

Враховуючи вказане у сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачу надано в повному обсязі інформацію, яка була предметом інформаційного запиту позивача.

Проте, враховуючи, що позивачем не заперечується отримання відповіді на його інформаційний запит від 12.11.2015 р., тому суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Оржицьку селищну раду Полтавської області в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу підтвердити факт направлення позивачеві - ОСОБА_1 листа від 16.11.2015 року за № 446/02-45 відповідними поштовими документами.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку постанова суду першої інстанції в частині зобов'язання Оржицьку селищну раду Полтавської області в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу підтвердити факт направлення позивачеві - ОСОБА_1 листа від 16.11.2015 року за № 446/02-45 відповідними поштовими документами підлягає скасуванню.

В іншій частині постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2016 р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2016р. по справі № 543/30/16-а в частині зобов'язання Оржицької селищної ради Полтавської області в особі її службових чи посадових осіб чи її виконавчого органу підтвердити факт направлення позивачеві - ОСОБА_1 листа від 16.11.2015 року за № 446/02-45 відповідними поштовими документами скасувати.

В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.08.2016 р. по справі №543/30/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Ральченко І.М.
Повний текст постанови виготовлений 31.10.2016 р.