Справа № 816/920/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р.Справа № 816/920/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2016р. по справі № 816/920/16

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, Полтавська ОДПІ) про визнання протиправними дій щодо нарахування та стягнення ПДФО у розмірі 5560 грн. та військового збору в розмірі 465 грн. та зобов'язання вчинити певні дії, а саме - повернути незаконно утримані податки ПДФО у розмірі 5560 грн. та військового збору в розмірі 465 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 01.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 був засновником Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода", розмір його внеску до статутного фонду складав 31000 грн. (а.с.11).

Рішенням загальних зборів членів Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода", що оформлене протоколом №4, задоволено заяву ОСОБА_1 про вихід з членів кооперативу та про виплату суми пайового внеску, відповідно до графіку (а.с.20-27).

27 січня 2016 року ОСОБА_1 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи № за звітний період 2015 року, де самостійно визначено суму річного доходу в розмірі 31000 грн., в тому числі 31000 грн. інвестиційного прибутку. В розділі IV "Податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб/військового збору" в рядку 23.1 позивач визначив суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті до бюджету в розмірі 5560 грн., в рядку 24.1 визначив суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного року в розмірі 465 грн. (а.с.65, 66).

Суми самостійно визначених грошових зобов'язань, що підлягають сплаті до бюджету, сплачено ОСОБА_1 27 січня 2016 року, згідно квитанцій: №0.0.496858118.1 та №0.0.496857373.1 (а.с.30).

Проте, позивач зазначає, що при купівлі паю у члена кооперативу, зареєстрованого номінальною вартістю у 31000 грн., за вказану вартість в розмірі 31000 грн. позитивної різниці для оподаткування (у вигляді інвестиційного прибутку) не виникло. Отже відсутня база для нарахування та підстава для відповідного податку (31000 грн. (номінальна вартість) - 31000 грн. (ціна викупу паю) = 0) з інвестиційного прибутку, у зв'язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, на яких ґрунтувалися вимоги позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Так, відповідно до абзацу "а" підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний період 2015 року, в якій самостійно визначив суму доходу, яка включається до загального річного оподаткованого доходу в розмірі 31000 грн., в тому числі і інвестиційний прибуток в розмірі 31000грн. Також, позивачем визначено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5560 грн. та військовий збір у розмірі 465 грн. (а.с.27).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, визначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 повністю сплачено суми задекларованих податкових зобов'язань згідно декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, що підтверджується наявними у справі копіями квитанцій (а.с.30).

В апеляційній скарзі та в ході розгляду справи позивач посилався на той факт, що він не подавав податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та не підписував її, оскільки він в той час перебував на роботі, а в той час його дружина - ОСОБА_2 з'являлася до податкового інспектора та отримувала від нього квитанції, відповідно до яких необхідно сплатити суми грошових зобов'язань.

В свою чергу, позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано належних та допустимих доказів щодо не подання податкової декларації та визнання недійсним підпису в ній.

Отже, позивачем було вчинено дії, передбачені Податковим кодексом України в добровільному порядку. Працівниками Полтавської ОДПІ ГУ ДФС України в Полтавській області дії щодо нарахування та стягнення з ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб та військового збору не вчинялися.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій працівників Податкової ОДПІ ГУ ДФС України у Полтавській області щодо нарахування та стягнення грошових зобов'язань задоволенню не підлягають.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача про повернення незаконно утриманих податків, а саме податку на доходи фізичних осіб у сумі 5560 грн., та військового збору у сумі 465 грн., з огляду на таке.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Так, підпунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України визначено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Пунктом 43.5 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 43.6 статті 43 Податкового кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджено її матеріалами, а також не спростовано сторонами, позивач не звертався до Полтавської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області з заявою про повернення надміру сплачених сум грошових зобов'язань, відповідно відмови у поверненні таких коштів позивач не отримував.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 3 КАС України визначено, що адміністративний позов це звернення до адміністративного суду по захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до статті 104 зазначеного Кодексу до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Приписами ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України, підставами для звільнення від доказування певних обставин є лише встановлення цих обставин судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили; визнання судом цих обставин загальновідомими; визнання цих обставин сторонами, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином, суд, не спростовуючи наявності у відповідача, як суб'єкта владних повноважень, обов'язку доведення правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, вказує на те, що позивач не звільнений від доказування обставин, які покладено ним в основу позовних вимог.

В даному випадку такими обставинами є факти про наявність наслідків протиправності дій відповідача, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що позивачем не надано жодних доказів ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій, які б підтверджували порушення прав позивача, оскільки Полтавською ОДПІ ГУ ДФС України в Полтавській області грошові зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб та військовий збір не нараховувалися та не стягувалися в примусовому порядку.

Крім того, позивач не скористався правом на звернення до контролюючого органу з заявою про повернення надміру сплачених сум грошових зобов'язань.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відсутність звернення до контролюючого органу не позбавляє його права на захист своїх порушених прав в судовому порядку.

Колегія суддів не заперечує права позивача на звернення до суду, проте зауважує на той факт, що звернення до контролюючого органу з заявою про повернення надміру сплачених сум грошових зобов'язань чітко передбачено підпунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України.

Оскільки позивач з відповідною заявою до Полтавської ОДПІ не звертався, і відповідач не приймав рішень про відмову в поверненні надміру сплачених сум, то зазначені позовні вимоги є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2016р. по справі № 816/920/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2016 р.