Справа № 815/4732/16
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 р. Справа № 815/4732/16

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Управління Держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального підприємства "НАДІЯ" Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про скасування рішення від 20.07.2016 року № 280- VII та визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Управління Держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального підприємства "НАДІЯ" Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про скасування рішення від 20.07.2016 року № 280- VII та визнання протиправними дій.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Управління Держгеокадастру у у Комінтернівському районі Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального підприємства "НАДІЯ" Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про скасування рішення від 20.07.2016 року №280-VII та визнання протиправними дій.

В апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату , час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підсудний Одеському окружному адміністративному суду, а підлягає розгляду судом у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України).

Частина другою статті 2 КАС України чітко вказує, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та Законами України встановлений інший порядок судового провадження.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Публічно-правові відносини - це відносини між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень з фізичними та юридичними особами.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до п.п.б)-в) ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції керуючись ст. 244-2 КАС України, правомірно прийняв до уваги правову позицію колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленої у постановах від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14), відповідно до якої відповідач як власник землі (відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України) вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом та при цьому він не здійснює владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності передачі сільською радою Комунальному підприємству "НАДІЯ" у постійне користування земельної ділянки для експлуатації об'єктів нерухомого майна (КВЦПЗ-03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Крижанівська сільська рада, с. Крижанівка, вул. Ветеранів, 24а" із здійснення державної реєстрації земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Крижанівська сільська рада, с. Крижанівка, вул. Ветеранів, 24а, кадастровий номер :02:001:2604 за іншою особою.

З огляду на зазначене, позов, предметом якого є намагання сторони відновити право користування земельною ділянкою, свідчить, що позивач звернувся до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав, у яких відповідачі виступають не як суб'єкти владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС, а як рівноправний суб'єкт майнових відносин.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення від 20.07.2016 року № 280- VII про передачу Комунальному підприємству "НАДІЯ" Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області у постійне користування земельної ділянки для експлуатації об'єктів нерухомого майна за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Крижанівська сільська рада, с. Крижанівка, вул. Ветеранів, 24а" та визнання протиправними дій не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Разом з цим, колегія суддів акцентує увагу , на тому, що Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення ст. 11 ЦК України, статей 78, 116, 122, 128 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним (нечинним) - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним (нечинним) є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України (судові палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України) в своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510ц15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України, а тому доводи апелянта про те, що у даному випадку відповідачі виконують управлінські функції у сфері земельних правовідносини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195,196,197, 199, 200, 205, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко