Справа № 161/12334/16-а
Суддя: Ковтуненко В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/690/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача Боброннікова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Луцьку, інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Боброннікова Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Луцьку, інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Боброннікова Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Вважає такою, що підлягає скасуванню постанову серії ДР № 150716 про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 вересня 2016 року з підстав, викладених в позовній заяві. Просить суд скасувати постанову серії ДР № 150716 про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 вересня 2016 року. Справу про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП щодо нього закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений адміністративний позов з підстав викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, в судовому засіданні заявлений позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях. Суду пояснив, що постанова винесена правомірно і у відповідності до вимог КУпАП. Просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Судом при розгляді справи встановлено і цього не заперечувалось сторонами, що 14 вересня 2016 року відповідачем винесено постанову серії ДР № 150716, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 425 гривень (а.с. 4). Оскаржувана постанова винесена посадовою особою органу Національної поліції, яка уповноважена КУпАП на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Судом встановлено і це вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що вона винесена посадовою особою органу Національної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (частина перша статті 44, статті 44-1, 46-1, 46-2, 51, 51-2, 92, частина перша статті 106-1, стаття 106-2, частини четверта і сьома статті 121, частини третя і четверта статті 122, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя статті 123, стаття 124, частина четверта статті 127, статті 127-1, 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, 154, 155, 155-2 - 156-2, 159, 160, 162 - 162-3, 164 - 164-11, 164-15, 164-16, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 172-4 - 172-9, 173 - 173-2, 174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 181-3 - 185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 196, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20).

Судом встановлено і цього на заперечувалось позивачем, що його дії відповідачем кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Таким чином, відповідачем правомірно було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу. Оскільки протокол складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою і четвертою статті 122 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також судом встановлено, що відповідачем дотримано вимоги КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі щодо роз'яснення позивачу ОСОБА_1 його прав передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

При цьому, відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення відібрано письмові пояснення в позивача - ОСОБА_1, та взято до уваги рапорт інспектора роти № 2 батальйону УПП у місті Луцьку ДПП лейтенанта поліції Якименка В.В. від 14 вересня 2016 року.

Оскільки оскаржувана постанова винесена відповідачем, як посадовою особою Національної поліції у відповідності до вимог КУпАП та відповідає вимогам ст. 283 цього Кодексу. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення серії ДР № 150716 від 14 вересня 2016 року за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній містять всі дані, як того вимагається даною нормою права.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що дійсно 14 вересня 2016 року він перебував в якості пасажира в транспортному засобі, належному позивачу - ОСОБА_1 Однак на запитання суду «на який сигнал світлофору здійснив проїзд перехрестя вулиці Шевченка та вулиці Ковельської позивач - ОСОБА_1?», останній суду пояснив, що «переконаний, що на дозволений сигнал світлофора».

Відповідно до положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. З аналізу наведеної норми законодавства, суд приходить до висновку, що показаннями свідка є повідломлення лише тих обставин, які відомі йому особисто та безпосередньо. Таким чином, свідок не наділений правом надавати суду свої міркування або особисті судження з приводу обставин справи. А твердження свідка ОСОБА_4 щодо того, що він «переконаний», що ОСОБА_1 здійснив проїзд перехрестя вулиці Шевченка та вулиці Ковельської на дозволений сигнал світлофора» сприймаються судом саме як його особисті судження та міркування, що мають характер припущення.

При цьому судом не приймаються доводи позивача, на які він посилається, як на підставу свого адміністративного позову та протиправності оскаржуваної постанови, що викладені в самому позові. Оскільки вони суперечать положенням КУпАП, новим правилам дорожнього руху, які набули чинності 07.11.2015 року та не підтверджують незаконність оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги викладене, та враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено суду правомірності його рішення, а саме - постанови про адміністративне правопорушення серії ДР № 150716 від 14 вересня 2016 року, яка за формою та змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній містять всі дані, як того вимагається даною нормою права. При цьому, позивачем взагалі не надано суду належних доказів, на підтвердження своїх позовних вимог. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 213, 222, 245, 246, 251, 255, 258, 283 КУпАП, ст.ст. 158-164, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до Управління патрульної поліції у м. Луцьку, інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Боброннікова Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Постанова в повному об'єми

складена 01 листопада 2016 року.