Справа № 210/5822/15-а(2-а/210/32/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2016 рокусправа № 210/5822/15-а(2-а/210/32/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Шишко Н.С.

представника третьої особи1: Рижкової І.О.,

представника третьої особи2: Рожко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької міської ради

на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року у справі №210/5822/15-а (2а/210/32/16) за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, треті особи: Фінансове управління виконкому Криворізької міської ради, Управління розвитку підприємництва виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

15 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року №2706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було в повному обсязі застосовано вимогу пп. 266.5.1 266.5 ст. 266 ПК України, щодо визначення місця розташування (зональності) об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Кривому Розі. Позивачем за наслідками публічного обговорення проекту рішення було вжито заходів для надання пропозицій до відповідача з даного приводу, однак вони залишились без врахування, внаслідок чого, на думку позивача Криворізькою міською радою було прийнято незаконне рішення.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено визнано протиправним та нечинним рішення Криворізької міської ради від 24 червня 2015 року за №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення Криворізької міської ради прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, на виконання імперативних приписів галузевих нормативних актів з метою встановлення ставок податку для всіх, визначених ПК України типів об'єктів житлової та нежитлової нерухомості та для усіх міць розташування (зональності) нерухомості. В свою чергу, правомірність та обґрунтованість підтверджена висновком комісії з питань регуляторної діяльності. Відтак, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та скасування рішення ради - відсутні.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 червня 2016 року Криворізькою міською радою було прийнято рішення №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі».

Вказаним рішенням було затверджено розміри ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Кривому Розі, для всіх визначених Податковим кодексом України типів обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності, згідно з додатком, а саме: житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб 0,1 %, для юридичних осіб 1%; нежитлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб 0,1%, юридичних осіб 0,35% - від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. загальної площі обєкта.

Також, судом встановлено, що проект рішення Криворізької міської ради був оприлюднений у засобах масової інформації з метою його прийняття, проведено громадські обговорення проекту рішення, під час яких позивачем порушувалось питання щодо не визначення зональності місць розташування об'єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, для умов визначення розміру ставки податку.

На думку позивача, за наслідками громадських обговорень відповідачем не було взято до уваги зауважень позивача та прийнято рішення №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі» без визначення зональності розташування об'єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, що призвело до сплати податку за ставкою, однаковою для всіх об'єктів незалежно від місця їх розташування.

Вказане, на думку позивача свідчить про порушення відповідачем вимог податкового законодавства, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із позовом про скасування рішення Криворізької міської ради №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі».

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не виконано умови ст. 266 ПК України, зокрема, щодо визначення зональності місць розташування об'єктів нерухомого майна, відмінного він земельної ділянки, для встановлення ставок податку. Вказане, на думку суду першої інстанції, є підставою для визнання нечинним рішення Криворізької міської ради №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Положеннями ч.1 ст.5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

У відповідності до п. 24 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема, питання встановлення місцевих податків та зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що правомірність дотримання порядку оприлюднення проекту регуляторного акту та забезпечення його громадського обговорення у визначений законом спосіб та строки сторонами у справі не заперечується.

Натомість, позивач вважає, що оскаржуване рішення Криворізької міської ради не відповідає приписам ст. 266 ПК України, оскільки відповідачем не враховано за наслідками громадського обговорення необхідності визначення зональності місць розташування об'єктів нерухомості для забезпечення диференційованого підходу для умов визначення ставок податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Незабезпечення відповідачем вимог ст. 266 ПК України при прийнятті оскаржуваного рішення призвело до порушення прав та інтересів позивача як власника комплексу будівель у м. Кривому Розі.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до п. 8.1 та п. 8.3 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Статтею 265 ПК(в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За змістом пп.266.1.1п.266.1,266.2.1п.266.2ст.266 ПК платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК(у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, а тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи з загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Згідно п.п.266.5.1. п. 266.5. ст. 266 Податкового Кодексу України ( в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр без оподаткування.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що міська рада як орган місцевого самоврядуваня приймає рішення про визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі ПК України, з урахуванням типів об'єктів майна та місця їх розташування (зональності).

В свою чергу, встановлені обставини справа свідчать, що оскаржуване рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної діляки у м. Кривому Розі» прийнято органом місцевого самоврядування у відповідності до вимог ПК України для всіх визначних Законом типів об'єктів житлової та нежитлової забудови та для усіх місць розташування (зональності).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ні приписи чинного податкового законодавства, ні норми ЗУ «Про місцеве самоврядування» не містять імеративних норм, що ставки місцевих податків можуть бути прийняті органом місцевого самоврядування лише з обов'язковою диференціацією за місцем іх розташування (зональністю), та таке розмежування має обов'язково включати в себе два або більше місця розташування (зони) в межах одного населенного пункту.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу не те, що орган місцевого самоврядування, який діє від імені місцевої громади, здійснює в межах своїх повноважень функції покладені на нього державою, такі функції здійснюються у спосіб встановлений Законами та Конституцією України. Водночас, орган місцевого самоврядування наділений правом здійснювати владні управлінські функції на власний розсуд, в межах визначених законом.

Орган місцевого самоврядування, як будь-який суб'єкт владних поновжень, діючи в межах своєї дискреції, трактує норму права яку застосовує, а суд під час перевірки правомірності ршень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень перевірає правильність трактування ним норми права, яку було застосовано.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті рішення від 24.06.2015 року №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної діляки у м. Кривому Розі» не було порушено вимог норми ст. 266 ПК України, в частині визначення ставок податку на майно, відмінне від земельної ділнки, оскільки таке рішення було прийнято відповідачем на виконання вимог Закону, в межах власної дискреції, для всіх визначених ПК України видів об'єктів та для всіх місць розташування (зональності).

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до приписів ст. 6 КАС України, захисту в судовому порядку підлягає лише порушене право, захист прав на майбутнє не допускається.

Позивач вважає, що його права є порушеними, оскільки у нього у власності перебуває комплекс будівель, розташованих у будинку № АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування комплексу будівель, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я. від 22 січня 2007року, за реєстр. в реєстрі за № 114, реєстр. № 13758057, № запису 6054, в книзі 13Н-454.

Водночас, сам факт володіння вказаним майном не може свідчити про порушення майнових прав позивача. Так, позивачем не надано суду та в матеріалах справи не міститься доказів на користь рівня пріоритетності об'єктів нерухомості, розташованих по АДРЕСА_1 поряд із іншими об'єктами по м. Кривому Рогу, або віднесення вказаної вулиці до певних зон, що могло б підтвердити, що ставка податку встановлена згідно оскаржуваного рішення на майно яке належить позивачу є вищою від тієї, яка мала б бути встановлена.

Отже, недоведеним є факт того, що встановлена ставка податку порушує майнові права позивача, в свою чергу, доводи позивача про те, що встановлена оскаржуваним рішення ставка податку на майно порушує права та законні інтереси громади судом не приймається, оскільки позивач у даній справі діє лише від свого імені й захищає саме свої інтереси, та не є представником місцевої громади в порядку визначеному Законом.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року №3706 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Кривому Розі» - відсутні.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради - задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року у справі №210/5822/15-а (2а/210/32/16) - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова