Справа № 806/1632/16
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"03" листопада 2016 р. Справа № 806/1632/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Ю.А.,

представника відповідача - прокурора Вихристюк О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "19" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до керівника Коростенської місцевої прокуратури Островського І.М. про визнання дій протиправними ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року задоволено клопотання представника Коростенської місцевої прокуратури про закриття провадження у справі. Провадження в адміністративній справі №806/1632/16 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом допущено порушення норм процесуального права щодо не направлення на його електронну адресу усіх процесуальних документів, а також порушення судом норм КАС України щодо вчасного направлення судового рішення до Єдиного реєстру судових рішень. Окрім того, апелянт посилається на те, що судом невірно застосовано норми матеріального права, щодо порядку його звернення до відповідача відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та не враховано обставини, встановлені ухвалами Коростенського міськрайонного суду.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2016 ОСОБА_3 надіслав на адресу Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області заяву, в якій просив повідомити, чи є в діях слідчого та прокурора порушення чинного законодавства при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №0001215 за ознаками злочину, передбаченого ст.365 КК України. Також, просив надати йому можливість бути присутнім при розгляді його звернення для надання додаткових матеріалів та об'єктивного розгляду.

03 серпня 2016 року Коростенська місцева прокуратура надала відповідь на заяву, де повідомила, що досудове розслідування проводиться слідчим СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, досудове слідство перебуває на контролі керівництва місцевої прокуратури. Також зазначено, що на теперішній час підстави для застосування заходів прокурорського реагування та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні. Крім того, позивачу було роз'яснено його право як сторони кримінального провадження подавати докази та право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора до слідчого судді місцевого суду відповідно до ст.303 КПК України.

Позивач вважає, що керівником Коростенської місцевої прокуратури порушено його право бути присутнім при розгляді його звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян", що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі дійшов висновку, що вимоги про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів прокуратури в межах здійснення кримінального провадження повинні розглядатися в порядку кримінального, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2014 року було внесено відомості за №0001215 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України та розпочато досудове розслідування.

11 липня 2016 року позивач звернувся до Коростенської міськрайонної прокурори, як органу, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням по справі порушеної за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, отже, є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач в даній справі не здійснює управлінські функції.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначено, зокрема, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості і не належить до сфери управлінської.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп зазначив, що положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

Відповідно до статті 1 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальним провадженням, згідно пункту 10 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до пунктів 25, 26 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, секретар судового засідання, судовий розпорядник; учасники судового провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також інші особи, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження.

Стаття 24 Кримінального процесуального кодексу України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом (стаття 30 Кримінального процесуального кодексу України).

Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України визначено, зокрема, порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, а також оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування.

Суб'єкти, визначені в цих нормах, є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень і тому виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Отже, компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень під час досудового розслідування по кримінальній справі, є суд, який здійснює правосуддя у кримінальному провадженні, а тому є вірними висновки суду першої інстанції, що вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства відповідно до п.2 ч.3 ст.17 КАС України.

Та обставина, що позивач посилався на положення Закону України "Про звернення громадян" при зверненні до прокуратури, не є підставою для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

Згідно вимог ст. 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Так само, не спростовують висновків суду першої інстанції і обставини, зазначені в ухвалах Коростенського міськрайонного суду від 19 та 26 серпня 2016 року, оскільки такі роз"яснення не є обов"язковими для адміністративного суду. Окрім того, відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі Коростенський міськрайонний суд дійшов висновку, що оскарження дій прокуратури або її посадових осіб можливе як в порядку адміністративного так і в порядку кримінального судочинства.

На підставі вищезазначеного, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Посилання апелянта на допущення судом першої інстанції порушень при направленні процесуальних ухвал на електронну адресу та до Єдиного державного реєстру судових рішень не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "19" вересня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "04" листопада 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11500

3- відповідачу Керівник Коростенської місцевої прокуратури Островський І.М. вул. Красіна, 10,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11501

- ,