Справа № 754/6990/16-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/6990/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В. Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі: Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, яка з'явилась у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві.

З травня 2015 року отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон України № 3723-ХІІ).

До 01 березня 2016 року позивач працював на посаді завідувача секретаріатом Комітету Верховної Ради України з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства і був звільнений за власним бажанням зв'язку з виходом на пенсію.

У період з 01 квітня 2015 року по 01 березня 2016 року позивачу не виплачувалася пенсія на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який вступив у законну силу 01.04.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 01 квітня 2015 року по 01 березня 2016 року не виплачував позивачу пенсію, посилаючись на відповідні зміни до діючого законодавства, якими передбачено, що тимчасово у період з 01 квітня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України "Про державну службу", у період роботи на певних посадах пенсія не виплачується.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З 01 квітня 2015 року позивачу була припинена виплата пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 - VІІІ (далі Закон України № 213 - VІІІ).

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) без будь-яких додаткових умов.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) в редакції Закону України № 213 - VІІІ, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Положення ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ в редакції Закону України № 213 - VІІІ набрали чинності 01 квітня 2015 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у вступній частині постанови від 16 червня 2016 року суд першої інстанції невірно вказав назву відповідача, зазначивши «Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві» замість «Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві» (а.с. 39). Також у вступній та резолютивній частинах ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року суд першої інстанції помилково зазначив відповідача «управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі міста Києва» замість «Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві» (а.с. 37-38).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено 02 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.