Справа № 815/1963/16
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 листопада 2016 року м. Київ К/800/29536/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення від 12.03.2016 р. №149-16 та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що позивач, є громадянином Афганістану, за національністю - афганець (таджик), середня освіта, неодружений. У 1992 році позивач з Афганістану виїхав до Пакистану, де працював різноробочим до 1998 року. У 1998 році він повернувся до Афганістану з метою отримання орендної плати за власний будинок, де перебував декілька днів. З Афганістану виїхав до Ірану (м. Тегеран), де нелегально проживав з 1998 року по 2007 рік разом з братом. У 2007 році позивача разом з братом депортували до Афганістану. Після прибуття до Афганістану, позивач разом з братом приїхав до батьків до Пакистану, де проживав до 2009 року. У 2009 році виїхав з Пакистану до Росії (м. Москва), на підставі національного паспорту та візи. 13.03.2010 р. позивач нелегально автобусом прибув з Росії до України.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про його переслідування на батьківщині або наявність будь-яких підстав щодо побоювань за своє життя та життя своїх рідних на батьківщині, міграційною службою не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на батьківщину, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 12.03.2016 р. №149-16 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Крім того, щодо позивача 11.05.2010 р. вже приймалось рішення №34 Управлінням міграційної служби в Одеській області про відмову в наданні статусу біженця. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання нечинним рішення від 11.05.2010 р. №34 та зобов'язання надати статус біженця. Разом з тим, виявленні відмінності в наданій інформації під час першого та другого звернення вказують лише на вигаданість історії про побоювання зазнати розправи з боку невідомого йому командира, що разом із відсутністю жодних матеріальних доказів та заплутаністю пояснень особи дозволяє вважати клопотання особи необґрунтованим. Крім цього, у висновку також зазначено, що іноземець мандрує по країнах у пошуках кращого життя.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак