Справа № 2а-9903/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 вересня 2011 року 14:24 № 2а-9903/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Паньків В. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м.Києва
про визнання протиправним та скасування рішення № від 30.06.2011 року
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01.09.2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, в особі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва про визнання недійсним податкове повідомлення-рішення від 30.06.2011 р. № НОМЕР_1 та скасувати штрафну санкцію у розмірі 458396,34 грн.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено, що у відповідача були відсутні передбачені Законом підстави для прийняття оспорюваного рішення, оскільки позивач не здійснює готівкових розрахунків, тому позивач не зобовязаний застосовувати реєстратор розрахункових операцій та вести облік товарів за місцем їх зберігання.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представником відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечуються з огляду на правомірність прийнятого рішення.

Позиція відповідача полягає в тому, що позивачем не належним чином велася Книга обліку доходів та витрат, використання якої є обовязковим для позивача, на думку відповідача, тому всі кошти, отримані та зазначені у звітах позивачем, є не облікованою готівкою.

Відповідач наполягає на відмовлені в задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Державної податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва було проведено позапланову виїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обовязкових платежів) фізичної особи ОСОБА_1 за період з 18.02.2009 р. по 10.05.2011 р.

За результатами перевірки складено ОСОБА_2 від 31.05.2011 року № 4048/17-05/НОМЕР_2 (надалі ОСОБА_2 перевірки).

В ОСОБА_2 перевірки зазначено, що в періоді з 18.02.2009р. по 31.12.2010р. облік товарів не вівся, що є порушення п.12 ст.3, ст.6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 р. за №265/95-ВР.

На підставі висновків ОСОБА_2 перевірки, ДПІ у Деснянському районі міста Києва прийнято податкове повідомлення-рішення від 3.06.2011 року № /0 за яким за позивачем визначено податкове зобовязання в сумі 458396,34 грн.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України.

У відповідності до п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно з п. 6 ст. 9 Закону № 265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

Відповідно до абз. 4 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 23.08.2000 р. № 1336, якою затверджено Перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, при наданні послуг з ремонту взуття дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО, але з використанням РК та КОРО.

У відповідності до п. 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1269 від 26.09.2001 р. книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Пунктом 8 наказу Державної податкової адміністрації України № 599 від 29.10.1999 "Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.11.1999 за № 752/4045, передбачено, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи "період обліку", "витрати на виробництво продукції", "сума виручки (доходу)", "чистий дохід".

Відповідно до п. 5 "Порядку ведення книги обліку доходів і витрат", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1269 від 26.09.2001 р., суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

В порушення даного пункту ФОП ОСОБА_1 не заповнювалась графа "витрати на виробництво продукції", "чистий дохід" в якій відображаються документально підтверджені витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу.

Крім того підчас перевірки та підчас розгляду справи ФОП ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та здійснення реалізації товару.

Враховуючи вищевикладене, позивачем порушено п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат" від 26.09.01 р. за № 1269.

Відповідальність за вчинення даного правопорушення передбачена п. 4 ст. 20 Закону № 265/95-ВР, а саме: до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. ОСОБА_1 в період з 18.02.2009 р. по 31.12.2010 р. здійснювала роздрібну торгівлю будівельними матеріалами з порушенням вимог законодавства - без належного обліку (оприбуткування) за місцем їх реалізації на загальну суму 229198,17 грн. з них за 2009 р. - 144548,17 грн., 2010 р. - 84650,00 грн.

На підставі цього, відповідачем була застосована фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, а саме 229198,17грн. * 2 = 458396,34 грн.

Отже, штрафна (фінансова) санкція в розмірі 458396,34 грн. застосована відповідачем правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що фінансові санкції за порушення вимог п. 12 ст. 3 розділу 2 Закону № 265/95-ВР, п. 8 "Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 р. № 599 та п. 5 Порядку ведення книги обліку доходів та витрат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р. № 1269 підпадають під законодавче визначення адміністративно-господарської санкції та є такими санкціями за своєю юридичною сутністю.

З огляду на вищевикладене, суд проходить до висновку щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій 30.06.2011 р. № НОМЕР_1 у розмірі 458396,34 грн. За таких підстав, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук