Справа № 805/4215/15-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хохленков О.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року справа №805/4215/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 805/4215/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства "ЕФЕС Україна" до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2015 № /1500/10/28-03-47,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ЕФЕС Україна" (далі - ПрАТ "ЕФЕС Україна") звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Інспекція), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2015 № /1500/10/28-03-47.

Ухвалою місцевого суду від 05.10.2015 було замінено первинного відповідача Спеціалізовану Державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів на належного відповідача Спеціалізовану Державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податковим органом була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість позивача за грудень 2014 року та 19.02.2015 посадовими особами контролюючого органу було складено акт перевірки № 34/28-03-47/00377457 відповідно до якого виявлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.6 ст.198, пункту п.200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на суму 49278,91 грн. Надалі, 27.03.2015 відповідачем на підставі вищевказаного акту було прийнято податкове повідомлення-рішення № /1500/10/28-03-47 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 49278,91 грн. та штрафними санкціями на суму 12319,73 грн.

З вимогами податкового повідомлення-рішення від 27.03.2015 №/1500/10/28-03-47 позивач не згоден, оскільки податковий кредит у грудні 2014 року був сформований на підставі оформлених відповідно до норм ст. 201 ПК України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 10 від 14.01.2014 та які були зареєстровані платниками в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також факт отримання позивачем товарів та послуг від постачальників під суми ПДВ у складі податкового кредиту у грудні 2014 року підтверджується первинними документами.

Просив суд визнати протиправними та скасувати вищевказане податкове повідомлення-рішення.

В ході розгляду справи відповідачем до суду надавались письмові заперечення, в яких зазначено наступне.

Податковим кодексом України встановлено прямий зв'язок між податковим кредитом з ПДВ платника податку та податковими зобов'язанням його контрагента та, на його думку, у разі недекларування податкових зобов'язань контрагентом, у платника відсутнє право на податковий кредит.

Відповідно до абз.1 п.198.6 ст.198 ПК України суми податку сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг) не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст..201 ПК України) не відносяться до податкового кредиту. Тому, на його думку, ним правомірно встановлено порушення вимог п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2014 року на суму ПДВ 49278,91 грн.

На підставі цього, просив у позові відмовити.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року адміністративний позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.03.2015 № /1500/10/28-03-47.

Постанова мотивована тим, що платник податку не може бути позбавлений права на відшкодування ПДВ у разі, коли його контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку.

Крім того, суд першої інстанції послався на рішення Верховного суду України, який в своєї постанові від 31.01.2011 по справі № 21-47а10 вказав, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З цих підстав, суд першої інстанції не погодився з висновками акту № 34/28-03-47/00377457 від 19.02.2015 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.6 ст.198, пункту п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, а саме завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на суму 49278,91 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до ПК України у разі не відображення даних податкової накладної в податкових зобов'язаннях продавця, така податкова накладна не є податковим документом та не дає покупцю права на податковий кредит. Статус податкового документу податкова накладна набуває в момент відображення її даних в податкових зобов'язаннях контрагента.

Апелянт наголошує, що ПК України встановлено прямий взаємозв'язок між податковим кредитом з ПДВ платника податку та податковими зобов'язаннями його контрагента: у разі недекларування податкових зобов'язань - відсутнє право на податковий кредит.

Отже, обов'язковими передумовами формування податкового кредиту є попередня сплата та зарахування до бюджету податкових зобов'язань контрагентом, складання податкової накладної особою, що зареєстрована в установленому порядку як платник податку на додану вартість. Недотримання норм ПК України свідчить про відсутність підстав для включення суми податку на додану вартість, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду.

Тобто, законодавцем чітко передбачено, що однією з обов'язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне надходження цих сум до Державного бюджету України.

Крім того, відповідно до ст. 200 ПК України: «Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду».

Враховуючи викладене, перевіркою ПрАТ «ЕФЕС Україна» об'єктивно та правомірно встановлено порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит за грудень 2014 року на суму ПДВ в розмірі 49 278,91 грн.

Таким чином, вищевикладене свідчить, що при проведенні перевірки та прийнятті повідомлення-рішення від 27.03.2015 № /1500/10/28-03-47 Інспекція керувалась нормами чинного законодавства України. Всі дії апелянта ґрунтуються на їх виключної відповідності вимогам законодавству.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач у справі Приватне акціонерне товариство "ЕФЕС Україна" є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за кодом , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.78-79).

Відповідач у справі Спеціалізована Державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби є юридичною особою, та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю,повнотою нарахування і сплати податків та зборів,установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів (а.с.99-103).

Отже, відповідач у справі є суб'єктом владних повноважень, чиї дії та рішення підлягають оцінці та перевірці у відповідності до положень ч.3 ст. 2 КАС України.

Позивач обліковується у Інспекції з 14.01.1994 відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.80-88).

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За результатами камеральної перевірки даних задекларованих ПрАТ "ЕФЕС Україна" правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, посадовими особами Інспекції був складений акт від 19.02.2015 № 34/28-03-47/00377457 відповідно до якого виявлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.6 ст.198, пункту п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, а саме завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на суму 49278,91 грн.

Підставою для цього висновку була та обставина що КП "Компанія "Вода Донбасу" та КП "Донецькміськводоканал" в порушення вимог ПК України не задекларували об'єкт оподаткування та податкові зобов'язання з ПДВ (а.с.16-26).

Відповідно до запису в книзі вхідної кореспонденції під № 188 з датою 03.03.2015 вказаний акт камеральної перевірки СДПІ (а.с.140).

10.03.2015 позивачем були подані до відповідача заперечення №12-143 щодо вищевказаного акту перевірки (а.с.162-168).

Відповідно до висновків акту від 19.02.2015 № 34/28-03-47/00377457 на підставі п.54.3 ст.54 та ст.58 ПК України, відповідачем 27.03.2015 було прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Р" № /1500/10/28-03-47 щодо збільшення сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 49278,91 грн. та штрафних санкцій в розмірі 12319,73 грн. ( а.с.14).

10.04.2015 позивачем були подані до відповідача заперечення № 12-184 щодо вищевказаного податкового повідомлення-рішення (а.с.27-35).

Рішенням про результати розгляду скарги № 13164/10/28-10-10-4-33 від 28.05.2015 позивачу було повідомлено, що відповідачем не було встановлено підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № /1500/10/28-03-47 від 27.03.2015 (а.с.36-40).

10.06.2015 позивачем були подані до відповідача повторна скарга № 12-243 щодо вищевказаного податкового повідомлення-рішення (а.с.41-49).

Рішенням про результати розгляду скарги № 16553/6/99-9-10-01-04-25 від 06.08.2015 позивачу було повідомлено, що відповідачем не було встановлено підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № /1500/10/28-03-47 від 27.03.2015 (а.с.50-53).

Судом, в ході судового розгляду справи, були досліджені наступні письмові докази.

У податковій декларації позивача з податку на додану вартість за грудень 2014 року, сформованій 16.01.2015, вказано суму податкового кредиту 7146428 грн., суму податкового зобов'язання 7427278 грн. та відповідно сума позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту 280850 грн. (а.с.115-116б).

Згідно з Додатком № 1,№ 5 та № 6 до цієї декларації позивачем було проведений розрахунок коригування сум податку на додану вартість та зроблена розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а.с.117-124).

Також в розрізі цієї декларації судом був досліджений додаток № 8 до декларації позивача з податку на додану вартість за грудень 2014 року, в якому вказані отримані податкові накладні від контрагентів (а.с.125).

Відповідно до квитанції № 2 від 16.01.2015 податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року прийнято контролюючим органом (а.с.126).

Згідно з сертифікатом № 594 від 24.09.2014 ТПП України засвідчує настання обставин непереборної сили з 11.08.2014 КП "Донецькміськводоканал" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області (а.с.66).

Відповідно до сертифікату № 594 від 24.09.2014 ТПП України засвідчує настання обставин непереборної сили з 11.08.2014 КП "Донецькміськводоканал" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області (а.с.65-66).

Згідно з сертифікатом № 1735 від 25.11.2014 ТПП України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 КП "Компанія "Вода Донбасу" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області (а.с.67-68).

Відповідно до сертифікату № 1736 від 25.11.2014 ТПП України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 КП "Компанія "Вода Донбасу" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області для продовження граничного строку подачі податкових декларацій (а.с.69-70).

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.6 статті 200 ПК України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

У відповідності із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредитку виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну території України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з абз.2 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК України, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до п. 201.10 ст. 210 ПК України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Також, судом були досліджені первинні документи, які позивач надав суду як доказ здійснення господарських операцій з контрагентами.

Договір з послуг по централізованому водопостачанню і водовідведенню № 1905 від 20.02.2014, укладений між Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" та ПрАТ "ЕФЕС - Україна" (а.с.127-131).

Платіжне доручення № 113119 від 25.12.2014, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" згідно з Договором з послуг по централізованому водопостачанню і водовідведенню № 1905 від 20.02.2014 7370,78 грн. (а.с.132).

Податкова накладна № 1428/39 від 19.12.2014, відповідно до якої ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" 7370,78 грн. в тому числі ПДВ на суму 1228,46 грн. (а.с.133).

Платіжне доручення № 112732 від 04.12.2014, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" згідно з Договором з послуг по централізованому водопостачанню і водовідведенню № 1905 від 20.02.2014 9132,66 грн. (а.с.134).

Податкова накладна № 327/39 від 04.12.2014, відповідно до якої ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" 9132,65 грн. в тому числі ПДВ на суму 1522,11 грн. (а.с.135).

Платіжне доручення № 103408 від 29.01.2015, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" згідно з Договором з послуг по централізованому водопостачанню і водовідведенню № 1905 від 20.02.2014 8631,57 грн. (а.с.136).

Платіжне доручення № 103135 від 15.01.2015, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" згідно з Договором з послуг по централізованому водопостачанню і водовідведенню № 1905 від 20.02.2014 8249,03 грн. (а.с.137).

Акт - рахунок № 1905 від 23.01.2015, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 16880,60 грн.

Акт - рахунок № 1905 від 19.12.2014, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 16503,44 грн. (а.с.138).

Податкова накладна № 9/01 від 25.12.2014, відповідно до якої ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Компанія "Вода Донбасу" 3180,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 530,00 грн. (а.с.139).

Договір з водопостачання № 4491 від 01.12.2010, укладений між Комунальним підприємством "Донецькміськводоканал" та ПрАТ "ЕФЕС - Україна" з Додатковою угодою від 20.06.2012 (а.с.141-143).

Платіжне доручення № 112737 від 04.12.2014, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Донецькміськводоканал" згідно з Договором з водопостачання № 4491 від 01.12.2010 100000,00 грн. (а.с.144).

Податкова накладна № 297/2 від 04.12.2014, відповідно до якої ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Донецькміськводоканал" 100000,00 грн. в тому числі ПДВ на суму 16666,67 грн. (а.с.145).

Рахунок № 4491 від 23.01.2015, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Донецькміськводоканал" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 141418,80 грн.

Рахунок № 4491 від 23.12.2014, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Донецькміськводоканал" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 97749,14 грн. (а.с.147).

Договір № 436 від 01.01.2007 на приймання господарчо-битових стоків, укладений між Комунальним підприємством "Донецькміськводоканал" та ПрАТ "ЕФЕС - Україна" з Додатковими угодами (а.с.148-155).

Платіжне доручення № 112827 від 09.12.2014, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Донецькміськводоканал" згідно з Договором № 436 від 01.01.2007 на приймання господарчо-битових стоків 105990,01 грн. (а.с.156).

Акт - рахунок № 9 від 27.11.2014, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Донецькміськводоканал" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 105990,01 грн. (а.с.157).

Податкова накладна № 243/1 від 27.11.2014, відповідно до якої ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Донецькміськводоканал" 105990,01 грн., в тому числі ПДВ на суму 17665,00 грн. (а.с.158).

Платіжне доручення № 112736 від 04.12.2014, згідно з яким ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Донецькміськводоканал" згідно з Договором № 436 від 01.01.2007 на приймання господарчо-битових стоків 70000,00 грн. (а.с.159).

Податкова накладна № 188/2 від 04.12.2014, відповідно до якої ПрАТ "ЕФЕС - Україна" перерахувала Комунальному підприємству "Донецькміськводоканал" 70000,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 11666,67 грн. (а.с.160).

Акт груп - рахунок № 436 від 23.12.2014, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Донецькміськводоканал" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 50832,94 грн.

Рахунок № 436 від 23.01.2015, відповідно до якого постачальник Комунальне підприємство "Донецькміськводоканал" розрахував покупцю ПрАТ "ЕФЕС - Україна" водопостачання на суму 87817,61 грн. (а.с.161).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абз.2 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Згідно з п. 202.1 ст. 202 ПК України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (пункт 200.4 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

У відповідності до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Разом з тим, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 2, 5, 16 Наказу Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення" податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість (п.2 Порядку заповнення податкової накладної), податкова вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у п. 2 цього Порядку (п. 5 Порядку заповнення податкової накладної), всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку-продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів/послуг і не скріплюється його печаткою (п. 16 Порядку заповнення податкової накладної).

Отже, підставою для формування податкового кредиту є належним чином оформлена податкова накладна, зокрема, наведені в ній відомості повинні відповідати дійсності.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки і збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними за умови реального вчинення дій по виконанню господарської операції.

Проаналізувавши ці правові норми, суд приходить до висновку про те, що платник податку не може бути позбавлений права на відшкодування ПДВ у разі, коли його контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку.

Такої позиції дотримується і Верховний суд України, який в своєї постанові від 31.01.2011 по справі № 21-47а10 вказав, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З цих підстав, суд не погоджується з висновками акту № 34/28-03-47/00377457 від 19.02.2015 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.6 ст.198, пункту п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, а саме завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на суму 49278,91 грн.

Таким чином, при розгляді справи колегією суддів не встановлено порушення з боку позивача норм п.198.1, п.198.6 ст.198, пункту п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, а податковий кредит та від'ємне значення з ПДВ за грудень 2014 року сформовано правомірно, через що заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Інспекції від 27.03.2015 №/1500/10/28-03-47, підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 805/4215/15-а за позовом Приватного акціонерного товариства "ЕФЕС Україна" до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2015 № /1500/10/28-03-47 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов