Справа № 802/1308/16-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 жовтня 2016 р. Справа № 802/1308/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Шевченко Романа Вікторовича

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Яремчука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до:Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1,3167 га, було набуто в січні 2016 року, в зв'язку з чим позивач почав користуватись земельною ділянкою саме з січня 2016 року. Також вказує, що у нього в користуванні (власності) не має земельної ділянки площею 0,42 га.

В зв'язку з зазначеним позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 р. № 34-17 Немирівської ОДПІ про визначення суми податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 4151 грн. 49 коп. протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях. Зазначив, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо позивача, за ОСОБА_3 з 10.02.2012 р. рахується нежитлова будівля «Склад мінеральних добрив» та нежитлова будівля «Склад ядохімікатів». Крім того згідно реєстру землекористувачів за 2015 рік, наданого Ковалівською сільською радою, за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка в розмірі 0,42 га під нежитловою будівлею (колишній хімсклад), тому наявні всі підстави для нарахування та сплати земельного податку позивачу, в зв'язку з чим представник Немирівської ОДПІ просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Так, розпорядженням Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.04.2012 р. № 191 надано дозвіл громадянину ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в користування на умовах оренди орієнтовною площею 0,42 га під господарськими будівлями і дворами на території Ковалівської сільської ради для обслуговування господарської будівлі. Строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення становить один рік і може бути подовжено одноразово на такий самий строк. У разі якщо протягом встановленого строку проект відведення земельної ділянки не подано на затвердження, дозвіл на розроблення проекту відведення та вимог щодо її відведення вважається анульованим.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.11.2015 р. № 2-5805/20-15-СГ затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Надано у власність позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності (землі запасу), розташовану на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області площею 1,3167 га із кадастровим номером НОМЕР_1 - для ведення особистого селянського господарства.

27.01.2016 р. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,3167 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07 квітня 2016 р. Немирівською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення № 34-17, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб в розмірі 4151 грн. 49 коп. Об'єкт оподаткування - земельна ділянка площею 0,42 га на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що за позивачем на праві власності також зареєстровані земельні ділянки площею 609,6 кв.м. та площею 138,6 кв.м.

З листа Немирівської ОДПІ від 22.07.2016 р. №/8/13/-01--18 вбачається, що відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення відповідно до яких позивачу нараховано податок на нерухоме майно (вищевказані земельні ділянки), а саме: № 35855-13 від 25.06.2016 р. на суму 742 грн. 49 коп. та №35856-13 від 25.06.2016 р. на суму 168 грн. 81 коп.

Представник позивача в судовому засіданні проти правомірності винесених податкових повідомлень-рішень №35855-13, №35856-13 від 25.06.2016 р. не заперечував.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Земельна ділянка - частина "земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами" (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натуру) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням акту винесення меж земельної ділянки в натуру та закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив'язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі).

Згідно з пунктами 287.1, 287.6 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Отже, пункт 287.1 ст. 287 ПКУ передбачає, що земельний податок сплачується "з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою". Звідси випливає, що якщо право власності або користування земельної ділянкою відсутнє (не виникало), то податок сплачуватися не повинен.

Згідно ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Стаття 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки визначає як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Права на земельну ділянку фіксуються як у правовстановлюючих документах (ст. 126 ЗК України), так і у складових державного реєстру земель (ст. 202 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Отже, з наведеного вбачається, що зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб може виникати лише у тих осіб, як і є власниками земельних ділянок або які користуються земельною ділянкою на підставі договору оренди.

Однак з листа відділу Держгеокадастру у Немирівському районі Вінницької області від 17.10.2016 р. 29-28-99.3-2226/2-16 видно, що у відділі Держгеокадастру відсутня інформація щодо передачі ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки загальною площею 0,42 га на території Ковалівської сільської ради на підставі розпорядження голови Немирівської районної державної адміністрації від 13.04.2012 р. № 191.

Крім того, термін дії розпорядження Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.04.2012 р. №191 про надання дозволу громадянину ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в користування на умовах оренди орієнтовною площею 0,42 га під господарськими будівлями і дворами на території Ковалівської сільської ради для обслуговування господарської будівлі становить 1 рік.

Слід зазначити, що в судове засідання не надано доказів реалізації вищевказаного розпорядження, а саме надання доказів затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в користування на умовах оренди орієнтовною площею 0,42 та подальшої передачі її у користування ОСОБА_3

Отже, враховуючи те, що позивач не є власником та за ним не зареєстровано право оренди земельної ділянки, з наявністю яких законодавство пов'язує виникнення обов'язку по сплаті земельного податку, а тому відсутні будь-які підстави вважати останнього платником такого податку як землекористувача (власника) земельної ділянки площею 0,42 га, що в свою чергу виключає можливість нарахування земельного податку.

В ухвалі від 13.07.2014 р. (справа № К/800/3558/13) Вищий адміністративний суд України зазначив, що платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності, правом користування), у зв'язку з чим обов'язок особи сплачувати земельний податок виникає з моменту виникнення відповідного права на землю та, відповідно, припиняється з дня фактичного припинення такого права.

При ухваленні рішення в даній справі суд також керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значенні для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позов є підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене суду дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № 34-17 від 07.04.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 1 статті 94 КАС України, згідно якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 07.04.2016 року № 34-17 форми "Ф".

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Немирівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович