Справа № 823/843/16
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/843/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Шутовської І Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім 2001" до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохім 2001" звернулося в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 29 грудня 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 3518418 грн, в тому числі за основним платежем - 2814734 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 703684 грн.;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 29 грудня 2015 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за квітень 2015 року в розмірі 204725 грн.;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 22 березня 2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 703683 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку апелянта оскаржувана постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не підтверджено здійснення господарських операцій з ТОВ «Стенлі-К» та не надано товарно-транспортні накладні, які відносяться до первинної транспортної документації, а також посилається на негативну ділову репутацію зазначеного контрагента позивача.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами податкового органу було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агрохім 2001» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «Стенлі-К» за період з 01.03.2015 по 30.04.2015.

За результатами перевірки складено акт від 15 грудня 2015 року № 298/23-01-22-07/35274677 (том 1 а.с. 28)

Податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохім 2001" податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2 814 734 грн., в тому числі: за березень 2015 року на суму 1 818 120 грн., за квітень 2015 року на суму 996 614 грн. та завищення від'ємного значення за квітень 2015 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 204 725 грн.

За результатами перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення -рішення від 29 грудня 2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 3 518 418 грн., в тому числі за основним платежем - 2 814 734 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 703 684 грн. та № , яким зменшено позивачу розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 204 725 грн. (том 1 а.с. 29 том 3 а.с. 48).

В наслідок адміністративного оскарження вищезазначених рішень, податкові повідомлення-рішення від 29.12.2015 № та № залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення, натомість збільшено на 703 683 грн. розмір штрафних санкцій, нарахованих на суму основного платежу за податковим повідомленням-рішенням від 29.12.2015 № .

На підставі вищевикладеного, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 березня 2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 703 683 грн.(том 1 а.с. 30).

Податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Стенлі-К».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість зазначеного висновку відповідача та протиправність оскаржуваних повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до положень п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із вказаних норм права вбачається, що обов'язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, є сплата податку на додану вартість у ціні придбаного або виготовленого товару чи послуг та понесення витрат саме у зв'язку з отриманням товарів, робіт (послуг).

Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування платником податку податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, підлягає перевірці фактичне придбання товару чи отримання послуг.

Крім того, статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ст. 200.4 при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, платник податків має право включити суму від'ємного значення з податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, до складу відповідного бюджетного відшкодування та/або до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. При цьому залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (давалець) та ТОВ «Стенлі-К» (переробник) було укладено договір толлінгу (на виготовлення готової продукції з давальницької сировини) № 78 від 02.03.2015 (том 1 а.с. 113-115), за умовами якого давальник передає переробнику сировину для переробки та виготовлення продукції, а переробник повертає готову продукцію.

Також, між позивачем та (покупець) та ТОВ «Стенлі-К» було укладено договір поставки № 80 від 02.03.2015, за умовами яких постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених в цьому договорі (том 1 а.с. 116-118).

Крім того, 13 липня 2015 року між ТОВ «Стенлі - К» (первісний кредитор) та ТОВ «ТПК Гратіс» (новий кредитор) укладено угоду про відступлення права вимоги № 117, за умовами якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги із оплати боргу, що виник на підставі договору № 78 від 02.03.2015 в обсязі, що існували на момент переходу цих прав, а новий кредитор приймає право вимоги, належне первісному кредитору за основним договором (том 1 а.с. 120).

На підтвердження виконання умов зазначених договорів, позивачем надано суду копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000134, №ОУ-0000135, №ОУ-0000136, №ОУ-0000137, №ОУ-0000138, №ОУ-0000139, №ОУ-0000120, №ОУ-0000146, №ОУ-0000147, №ОУ-0000121, №ОУ-0000122, №ОУ-0000123, №У-0000124, №ОУ-0000125, №ОУ-0000126, №ОУ-0000127, №ОУ-0000128, №ОУ-0000129, №ОУ-0000130, №ОУ-0000131, №ОУ-0000132, №ОУ-0000133, №ОУ-0000148, №ОУ-0000149, №ОУ-0000150, №ОУ-0000143, №ОУ-0000144, №ОУ-0000141, №ОУ-0000142, №ОУ-0000140, №УО-0000156, №ОУ-0000157, №ОУ-0000158, №ОУ-0000159, №ОУ-0000160, №ОУ-0000161, №ОУ-0000155, №ОУ-0000151, №ОУ-0000152, №ОУ-0000154, №ОУ-0000153, №ОУ-0000145, №ОУ-0000139 (том 1 а.с. 192-235);

накладних на внутрішнє переміщення №ПМ-0000110 від 27.03.2015, №АМ-0000117 від 31.03.2015, №ПМ-0000116 від 31.03.2015, №АМ-0000115 від 30.03.2015, №ПМ-0000114 від 30.03.2015, №АМ-0000113 від 28 березня 2015 року, №ПМ-0000112 від 28.03.2015, №АМ-0000111 від 27.03.2015, №АМ-0000109 від 26.03.2015, № ПМ-0000108 від 26.03.2015, №АМ-0000107 від 25.03.2015, №ПМ-0000106 від 25.03.2015 року, №АМ-0000105 від 24.03.2015, №ПМ-0000104 від 24.03.2015, №АМ-0000103 від 23.03.2015, №ПМ-0000102 від 23 березня 2015 року, №АМ-0000101 від 21.03.2015, №АМ-0000100 від 20.03.2015, №АМ-0000100 від 20.03.2015, №ПМ-0000099 від 20.03.2015, №ПМ-0000098 від 19.03.2015, №ПМ-0000097 від 19.03.2015, №АМ-0000096 від 18.03.2015, №ПМ-0000095 від 18.03.2015, №АМ-0000094 від 17.03.2015, №ПМ-0000093 від 17.03.2015, №АМ-0000092 від 16.03.2015, №ПМ-0000091 від 16.03.2015, №АМ-0000090 від 14.03.2015, №ПМ-0000089 від 14.03.2015, № ПМ-0000082 від 11.03.2015, №АМ-0000083 від 01.03.2015, №АМ-0000081 від 09.03.2015, №АМ-0000080 від 06.03.2015, №ПМ-0000079 від 06.03.2015, №АМ-0000078 від 05.03.2015, №ПМ-0000077 від 05.03.2015, № АМ-0000076 від 04.03.2015, №ПМ-0000075 від 04.03.2015, №АМ-0000074 від 03.03.2015, №АМ-0000088 від 13.03.2015, №ПМ-0000087 від 13.03.2015, №АМ-0000086 від 12.03.2015, №ПМ-0000085 від 12.03.2015, №АМ-0000084 від 11.03.2015, №ПМ-0000073 від 03.03.2015, №АМ-0000072 від 02.03.2015, №ПМ-0000071 від 02.03.2015, №АМ-0000070 від 01.03.2015, №ПМ-0000069 від 01.03.2015 (том 1 а.с. 236-250, том 2 а.с. 1-33);

податкових накладних: №145 від 31.03.2015, №131 від 30.04.2015, №120 від 30.04.2015, №121 від 30.04.2015, №122 від 30.04.2015, №123 від 30.04.2015, від 124 від 30.04.2015, №125 від 30.04.2015, №132 від 30.04.2015, №133 від 30.04.2015, №134 від 30.04.2015, №126 від 30.04.2015, №127 від 30.04.2015, №128 від 30.04.2015, №129 від 30.04.2015, №130 від 30.04.2015, №161 від 31.03.2015, №141 від 30.03.2015, №143 від 31.03.2015, №152 від 31.03.2015, №160 від 31.03.2015, №147 від 31.03.2015, №162 від 31.03.2015, №154 від 31.03.2015, №151 від 31.03.2015, №158 від 31.03.2015, №155 від 31.03.2015, №145 від 31.03.2015, №150 від 31.03.2015, №159 від 31.03.2015, №140 від 31.03.2015, №139 від 31.03.2015, №156 від 31.03.2015, №146 від 31.03.2015, №142 від 31.03.2015, №144 від 31.03.2015, №149 від 31.03.2015, №153 від 31.03.2015 (том 2 а.с. 35-72);

платіжних доручень від 18.06.2015 № 2, від 22.06.2015 № 10, №11, №12, №13, №14, №15, №16, №6, №7, №8, №9, від 25.06.2015 №33, №34, №35, №36, №37, №38, № 39, №40, №41, №42, від 26.06.2015 № 46, № 47, № 48, № 49, №61, №62, №63, №64, №65, №67, № 75, №74, №73, №72, №71, №70, №66, №68, №69, від 30.06.2015 №94, №95, від 21.04.2015 №2915, №2912, №2913, №2914, від 22.04.2015 №2941, №2942, №2940, №2943, №2944, №2945, від 07.05.2015 № 3134, № 3136, від 27.05.215 № 3365, № 3361, №3360, №3364, №3367, від 05.11.2015 №986, №987, №988, №989, №990, №991, №992, №993, №994, №995, від 09.11.2015 №1041, №1042, №1043, №1044, №1045, №1046, №1047, №1048, №1049, №1050, №1051, від 19.11.2015 №1188, №1189, №1190, №1191, №1192, №1193, №1194, №1195, №1196, №1197, №1198, №1199, №1200, №1201, №1202, №1203, від 27.05.2015 №3362, №3366, №3363, №3369, №3368, від 28 травня 2015 року №3375, №3376, №3382, №3377, №3381, №3384, №3378, №3379, №3380, №3383, від 29.05.2015 №3397, №3398, №3400, №3399, від 02.06.2015 №3407, №3411, №3409, №3408, №3410, від 03.06.2015 №3429, №3433, №3438, №3430, №3434, від 04.06.2015 №3461, №3457, №3458, №3452, №3459, №3460, 3456, від 11.06.2015 №3503, №3504, від 12.06.2015 №3521, №3519, №3515, №3516, №3517, №3520, №3518, від 16.06.2015 №3532, №3534, №3536, №3537, від 21.04.2015 №2916, від 18.06.2015 № 1, від 07.05.2015 №3135, №3137, №3133, від 13.05.2015 №3208, №3209, №3207, №3214, №3212, №3215, №3210, №3211, №3213, №3216, від 21.05.2015 №3291, №3286, №3288, №3287, №3289, №3285, №3290, №3308, №3309, №3306, №3307, від 16.06.2015 №3533, №3535, №3540, №3538, №3539, від 17.06.2015 №3557,№3556, №3555, від 18.06.2015 №3577, №3576, №3575, від 03.06.2015 №3435, №3436, №3431, №3437, №3432, від 04.06.2015 №3463, №3462, №3462, №3453 (том 2 а.с. 74-250, том 3 а.с. 1-15).

Також, в матеріалах справи наявний договір оренди обладнання від 01.03.2015 № ДГ-0000003, договір оренди нежилого приміщення від 01.03.2015 № 0000004 та первинні документи, на підтвердження реальності виконання вимог зазначених договорів (том 3 а.с. 16-23)

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги зазначені вище первинні документи, якими підтверджується реальне здійснення господарської діяльності за вищевказаними договорами, укладеними між позивачем та його контрагентом, оскільки останні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно до ст. 9 зазначеного закону є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Колегія суддів зазначає, що на момент укладання договорів ТОВ «Стенлі-К» у відповідності до вимог чинного законодавства було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що не заперечується відповідачем.

Крім цього, відповідно до положень Цивільного кодексу України та презумпції правомірності правочину усі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Відповідачем не надано суду доказів про визнання правочинів, укладених між позивачем та даним контрагентом, недійсними у судовому порядку, а також будь-яких доказів наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача.

Колегія суддів враховує, що в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02). «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік. заява № 6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача, як на підставу нереальності господарських відносин за договорами укладеними між позивачем та ТОВ «Стенлі-К» за перевіряє мий період, на фіктивність контрагента позивача - ТОВ «ІБК БУД - Ладшафт 214», оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на відсутність у позивача документів, що підтверджують відповідність отриманого товару, встановленим стандартам, оскільки згідно переліку продукції, що підлягає обов'язкові сертифікації в Україні, затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №28 від 01.02.2005 мінеральне добриво не підлягає обов'язковій сертифікації.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновками податкового органу про обов'язковість наявності товарно-транспортних накладних, подорожніх листів чи транспортних накладних у позивача, оскільки відповідно до законодавства України наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковою для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах (тобто, є обов'язковими для учасників транспортного процесу) , разом з цим ТОВ «Агрохім 2001» не являлося учасником транспортних перевезень.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що господарські операції позивача з контрагентом здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправним та скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 29.12.2015 № та № .

Крім того, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, ознаки повторності виникають в тому випадку, коли визначення податковим органом податкового зобов'язання відбувається після того, як протягом останніх 1095 днів контролюючим органом вже було вчинено дії по визначенню податкового зобов'язання відносно одного і того самого платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 22 березня 2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 703 683 грн., оскільки останнє прийнято податковим органом поза межами строку, встановленого п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 31 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді А.Ю Кучма

В.О. Аліменко

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.