Справа № 817/685/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2016 р.Р і в н е 817/685/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства ОСОБА_1 міської ради "Здолбунівкомуненергія"

до Рівненської обєднаної державної податкової інспекцієї Головного управління ДФС у Рівненській області
провизнання протиправним та скасування рішення , -
В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство ОСОБА_1 міської ради "Здолбунівкомуненергія" звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.01.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Спірним рішенням за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, які виникли на підставі самостійно поданих платником звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого страхового внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, податковим органом застосовано до позивача 96959,85 грн. штрафних санкцій та нараховано 8633,90 грн. пені (а.с.12).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при винесенні спірного рішення відповідачем не було враховано збитковий стан підприємства позивача, збиток якого за підсумками 2014 та 2015 років згідно з поданими звітами становить 1,051 млн. грн. на кінець 2015 року, а також не було враховано, що рахунки підприємства з серпня 2015 року перебувають під арештом виконавчої служби, а підприємство виплачує заробітну плату працюючим через органи виконавчої служби шляхом подання посвідчень комісії по трудових спорах. Позивач стверджував, що відповідач не вправі був застосовувати до позивача штрафні санкції та нараховувати пеню, оскільки будь якої вини як і будь якої можливості у позивача сплатити єдиний внесок наразі не було. Враховуючи те, що на кінець опалювального періоду у 2015 році прострочених платежів у позивача не було, позивач вважає, що відповідач припустився помилки нарахувавши суму штрафу та пені за спірним рішенням. З таких підстав просив суд позов задовольнити та скасувати дане рішення.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, представник відповідача подав суду письмові заперечення (а.с.65-66), у яких покликався до положень Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до ч.12 ст.9 якого єдиний внесок підлягає сплаті незалежного від фінансового стану платника. Представник відповідача стверджував, що у разі несплати, несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені ст. 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". При цьому представник відповідача підкреслив, що наявність або відсутність у позивача поважних причин порушення строку сплати єдиного внеску не впливає на правомірність оспорюваного рішення відповідача. Відтак, представник відповідача переконаний, що відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за спірним рішенням, тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

У ході судового розгляду представник відповідача подала суду клопотання про заміну ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області правонаступником Рівненською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с.57).

Вказане клопотання представник відповідача мотивувала тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 №892 "Про деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" постановлено провести перейменування та реорганізацію шляхом приєднання деяких територіальних органів Державної фіскальної служби. Згідно п.1 Положення про Рівненську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області, затвердженого наказом ДФС України від 22.04.2016 №358, Рівненська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області є правонаступником усіх прав та обовязків ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.02.2016 до Єдиного державного реєстру 11.12.2014 внесено запис про проведення державної реєстрації Рівненської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с.59).

Відповідно до ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, суд допустив процесуальне правонаступництво та замінив відповідача ОСОБА_1 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на Рівненську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

До початку судового розгляду представник позивача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) листа (вх.№13607/16 від 10.10.2016), у якому зазначив, що у запереченнях відповідач жодним чином не спростував підстав та доводів позовної заяви, тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просив суд розглянути справу без участі представника позивача.

Представник відповідача також подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання (вх.№13659/16 від 10.10.2016), у якому зазначив про розгляд справи без участі представника відповідача, адміністративний позов не визнає повністю.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з таких підстав.

За обставинами справи, відповідачем прийнято рішення 29.01.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позиача застосований штраф у розмірі 10% на суму 96959,85 грн. за період з 23.12.2014 по 10.12.2015, та нарахована пеня у сумі 8633,90 грн. (0,1% від суми недоїмки) в результаті несвоєчасно сплачених нарахувань з єдиного соціального внеску згідно наданих звітів з ЄСВ.

У лютому 2016 року та у березні 2016 року позивач звернувся до Головного управління ДФС в Рівненькій області та до Державної фіскальної служби України зі скаргами на рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, які було залишено без розгляду (а.с.16-21).

Надаючи правової оцінки відносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (у редакції на момент спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Положеннями ч.8 ст.9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Отже, наведена норма Закону встановлює строки сплати нарахованого єдиного внеску без винятків.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI в редакції до 01.01.2015).

Відповідно п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI органом доходів і зборів до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI із змінами, внесеними Законом від 28.12.2014 №77-VIII).

З аналізу наведених положень Закону №2464-VI вбачається, що у разі порушення строків сплати єдиного внеску, встановлених ч.8 ст.9 Закону №2464-VI, передбачено накладення штрафних санкцій та нарахування пені. При цьому, законодавство України не ставить у залежність виконання обов'язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов, у тому числі, своєчасного надходження фінансування, арешту банківських рахунків.

Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням діючого законодавства, за яке передбачена, в тому числі і фінансова відповідальність у вигляду штрафу та пені.

Отже, згідно вищенаведених законодавчих норм роботодавці зобов'язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та інших виплат, на які нараховується єдиний внесок.

Зазначена позиція підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 24 травня 2016 року у справі №К/800/54838/15 та від 03 лютого 2016 року у справі №К/800/2627/16.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

В силу ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.