Справа № 2а/0570/11794/2011
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 р. Справа №2а/0570/11794/2011

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12год.05хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Троянової О.В.

при секретарі Кудрі В.В.,

за участю:

представників позивача Кротова В.В., Пруднікова Р.М.,

представника відповідача 1 не з'явився

представника відповідача 2 не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом за позовом Державного підприємства "Торецьквугілля" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13 494,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дзержинськвугілля" (далі - позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Дзержинську про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13 494,00 грн./т.1 а.с.78-81/.

Ухвалою суду від 15.07.2011р. відкрито провадження по справі за даним позовом /т.1 а.с.82/.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року в адміністративній справі №2а/0570/11794/2011 задоволено в повному обсязі позов Державного підприємства "Дзержинськвугілля" до Державної податкової інспекції у місті Дзержинську про визнання частково недійсним податкове повідомлення-рішення від 8 лютого 2011 року № 000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 8 лютого 2011 року № 000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494 грн. та визнано частково недійсним та скасоване в частині податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року № 000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968 грн., визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року № 000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494 грн./т.1 а.с.100-104/.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дзержинську Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року залишено без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року залишено без змін/т.1 а.с.105-109/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року відкрито провадження з відновлення втраченого провадження в адміністративній справі. Підставою для розгляду питання щодо відновлення втраченого провадження став лист ВАСУ від 01.12.2015 р. по справі № К/9991/678/12 (справа №2а/0570/11794/2011).Судове провадження було повністю втрачене у зв'язку із захопленням будівлі Донецького окружного адміністративного суду невідомими особами в період проведення антитерористичної операції на території міста Донецька.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року відновлено втрачене судове провадження в адміністративній справі № 2а/0570/11794/2011 в частині ухвали Донецького окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 15 липня 2011 року, ухвали про зупинення провадження від 2 серпня 2011 року, постанови від 15 вересня 2011 року, якою Державному підприємству «Дзержинськвугілля» задоволено в повному обсязі позов до Державної податкової інспекції у місті Дзержинську та визнано частково недійсним та скасоване в частині податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968 грн. та визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 8 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494 грн., ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року, якою залишена без змін постанова Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2011 року/т.1 а.с.110-111/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016р. касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дзержинську Донецької області задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011р. у справі №2а/0570/11794/2011 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі Вищого адміністративного суду України зазначено,що з метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, якими суди попередніх інстанцій обґрунтовують прийняті судові рішення, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність висновків судів дійсним обставинам справи. Звернув увагу, що при розгляді справи суди повинні були з'ясувати наявність чи відсутність у позивача необхідності придбавати товари/послуги у зазначеного контрагента, реальне виконання умов договорів. У справі залишилися недослідженими обставини про те чи контрагент позивача був спроможний виконати умови спірних договорів, чи міг поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки, як мали оформлятись виконання поставки, чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності./т.1 а.с.146-150/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року залучено в якості відповідача Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС України по адміністративній справі №2а/0570/11794/2011, в зв'язку з тим, що позивача, як платника податків переведено на облік СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС України. /т.2 а.с.30/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року замінено позивача на Державне підприємство «Торецьквугілля» по адміністративній справі №2а/0570/11794/2011, в зв'язку з перейменуванням підприємства /т.2 а.с.234/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року замінено відповідача 1 - Державну податкову інспекцію у місті Дзержинську на Артемівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області, в зв'язку з проведенням реорганізації /а.с.235/.

Обґрунтувуючи свої вимоги позивач посилається на те, що після проведення документальної планової перевірки податковий орган вважає, що операції з придбання та подальшого використання в своїй господарській діяльності ТМЦ отриманих від контрагента ПП «Лютекс» мали нереальний характер, товар не перевозився та не використовувався в діяльності. Позивач вважає прийняті відповідачем спірні податкові повідомлення-рішення незаконними, які не обґрунтовуються на нормах діючого податкового законодавства.

Просить суд визнати частково недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000001/2342 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Представники позивача у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі діючого законодавства та в межах компетенції, визначеної законами України, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог/т.2 а.с.246-249/. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача 2 - СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав письмові заперечення проти позову, зазначав, що прийняті Державною податковою інспекцією у м. Дзержинську на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 26.01.2011 року проведеною Державною податковою інспекцією у м. Дзержинську. Вважає, що наслідком встановлення порушень з боку СДПІ має бути відмова у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог/т.2 а.с.38-40,205-206/. Заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав.

Заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - Державне підприємство «Торецьквугілля» (правоприємник Державного підприємства «Дзержинськвугілля») зареєстровано в якості юридичної особи виконавчим комітетом Дзержинської міської ради Донецької області 01 листопада 2005 року та перебуває на обліку у Державній податковій інспекції міста Дзержинська з 01 листопада 2005 року за №1991, правонаступником якої є Артемівська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. З січня 2016 року позивач перебуває на податковому обліку у СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС.

Відповідачі - Артемівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС діють на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Судом встановлено, що державною податковою інспекцією у місті Дзержинську було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ДП «Дзержинськвугілля» за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої було складено акт №10-23/33839013 від 26 січня 2011 року /а.с.28-118 Т.1/ та встановлені порушення:

-ст. 3, пп. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.8.2.1, пп.8.2.2 п.8.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994року №334/94-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевіряється, на загальну суму 156214грн., у тому числі за 2009 рік у розмірі 156214грн.;

-ст. 3, пп. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1, пп.5.2.10 п.5.2, пп.5.3.2, пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.8.2.1, пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994року №334/94-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевіряється, на загальну суму 296914грн., в т.ч. по періодах: за 3-и квартали 2010р. у розмірі 296914грн.;

-п.4.1. п.4.2 ст.4, п.п.7.2.1, п.п 7.2.6 п.7.2, п. 7.4.2, п.п.7.4.3 п.п.7.4.4 п.п.7.4.5 п.7.4 п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03 квітня 1997 року, із змінами та доповненнями, що призвело до завищення задекларованого залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 1436562 грн., у т.ч. у листопаді 2009р.- 6583грн., у березні 2010 р.- 8246грн., у квітні 2010р.- 12896грн., у травні 2010р- 23744грн., у липні 2010р.- 1357593. у вересні 2010р.- 27500грн. та заниження податку на додану вартість у перевіряємому періоді у сумі 4800грн., в т.ч. у липні 2009р.- 4800грн.;

-п.4.1 ст.4, п.6.2 ст. 6 Інструкції про порядок обчислення і стягнення збору за спеціальне водокористування в частині використання води, затвердженої наказом Міністерства фінансів України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства економіки України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України від 01 жовтня 1999 року №231/539/118/219, зареєстрованої Мінюстом України 19 жовтня 1999 року під №711/4004 (зі змінами та доповненнями), підприємством занижено збір за спеціальне водокористування в частині використання води в періоді, що перевіряється всього в сумі 1464,09 грн., у тому числі за 3 квартал 2009 року в сумі 1188,85грн., за 2 квартал 2010 року в сумі 13,32грн., за 3 квартал 2010 року в сумі 261,92грн.;

-пп.1.1 ст.1, пп.4.2.1, абз. г) п.п.4.2.9, абз. е) п.п.4.2.9 п.4.2, п.п. 4.3.15. п.4.3 ст. 4, п.п.6.3.2 п.6.3., п.п.6.5.1. п.6.5. ст.6, п.п. 7.3, п.п.7.4 ст. 7., п.9.11. ст.9 Закону України від 22 травня 2003 року №889-ІV «Про податок з доходів фізичних осіб», зі змінами і доповненнями, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевіряється, на загальну суму 6926,34грн., у тому числі по періодах: 2 півріччя 2009року- 4587,10 грн.; 9 місяців 2010р.- 2339,24 грн.;

-пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України від 22 травня 2003 року №889- ІV «Про податок з доходів фізичних осіб»- несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб, що привело до нарахування пені у сумі 1961,54грн., у тому числі по періодах: 9 місяців 2010 року1961,54грн.;

-ст. 9 Закону України від 11 грудня 1991 року №1963-ХІІ «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів на суму 209 грн., в тому числі по періодах: 2 півріччя 2009р.- 209 грн.;

-пп.2.9, пп.2.10 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 зі змінами та доповненнями, в результаті чого 26 серпня 2009 року перевищено ліміт залишку в касі на загальну суму 644,25 грн.;

-абз.1, 2, 3 пп.2.6 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 зі змінами та доповненнями, в результаті чого несвоєчасно оприбутковано до каси готівку у сумі 2877,70 грн., в тому числі: у вересні 2009р.- 747,60грн., у червні 2010р.- 939,60грн., у липні 2010р.- 344,75 грн., у серпні 2010р. 447,75грн., у вересні 2010р.- 398,00грн.

-п.9 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06 липня 1995 року « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» зі змінами та доповненнями, в результаті чого не виконано щоденного друку фіскальних звітних чеків у кількості 4 шт., в тому числі у липні 2010 року - 2 шт., у серпні 2010р.- 1 шт., у вересні 2010 р.- 1 шт/т.1 а.с.20-32/.

08 лютого 2011 року Державною податковою інспекцією у місті Дзержинську було прийнято податкове повідомлення-рішення №000001/2342 відносно ДП «Дзержинськвугілля» згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки від 26 січня 2011 року №10/23/33839013 встановлено порушення ст. 3, пп. 4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.8.2.1, пп.8.2.2 п.8.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР із змінами та доповненнями у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем +296914 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 74228,50грн./а.с. 120 т.1/.

Державною податковою інспекцією у місті Дзержинську було прийнято податкове повідомлення-рішення №000002/2342 від 08 лютого 2011 року згідно з підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на пі підставі акта перевірки від 26 січня 2011 року №10/23/33839013 встановлено порушення п.п.7.2.1, п.п 7.2.6 п.7.2, п. 7.4.2, п.п.7.4.3 п.п.7.4.4 п.п.7.4.5 п.7.4 п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03 квітня 1997 року, із змінами та доповненнями у зв'язку з чим завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 1436562 грн., у т.ч. у листопаді 2009р.- 6583грн., у березні 2010 р.- 8246грн., у квітні 2010р.- 12896грн., у травні 2010р- 23744грн., у липні 2010р.- 1357593. у вересні 2010р.- 27500грн. та заниження податку на додану вартість у перевіряємому періоді у сумі 4800грн., в т.ч. у липні 2009р.- 4800грн. /т.1 а.с.33,34/.

Позивач не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідачі в повній мірі не довіли правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень враховуючи наступне.

За змістом акту перевірки, порушення позивачем приписів Податкового кодексу України виразилося у тому, що позивач необґрунтовано сформував податковий кредит з ПДВ на суму 172695 грн. за 1 п.2010р., до якого були включені вартість ТМЦ по податковим накладним від ПП «Лютекс», у зв'язку з придбанням матеріалів згідно нікчемного правочину.

Суд не приймає таку позицію податкового органу з огляду на таке.

31 березня 2010 року між Державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі начальника ВП «Управління матеріально-технічного постачання» ОСОБА_1.(Покупець) та Приватного підприємства «Лютекс» в особі директора ОСОБА_2.(Постачальник) було укладено договір поставки №4-Л, відповідно до якого Постачальник взяв на себе зобов'язання передати в обумовлені терміни товар (лісоматеріали хвойних порід для оброблення рудстойки), а Покупець зобов'язався прийняти кожну партію товару та сплатити її. Товар, що постачається, повинен по якості відповідати вимогам стандартів та технічним умовам виробника вказаним у сертифікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Кількість, ціна, сортимент товару визначається технічною специфікацією. Базисними умовами поставки товару є Міжнародні правила «Інкотермс-2000», умови поставки «DDR» . Ціна товару за 1 кв.м. складає 330,00грн. з врахуванням ПДВ /том 2 а.с.47-50/.

01 квітня 2010 року між ДП «Дзержинськвугілля» в особі начальника ВП «Управління матеріально-технічного постачання» ОСОБА_1.(Покупець) та ПП «Лютекс» в особі директора ОСОБА_2.(Постачальник) було укладено додаткову угоду до договору поставки №4-Л від 31 березня 2010 року. Відповідно до умов зазначеної додаткової угоди було змінено ціну товару, яка склала за 1 кв.м. - 320,00грн. з врахуванням ПДВ. Інші умови договору залишились без змін/ том 2 а.с.52/.

Фактичне виконання умов даних договорів підтверджено наступними матеріалами справи: специфікаціями на лісоматеріали хвойних порід для оброблення на рудо стійки, які є додатками до договору №4-Л від 31.03.2010 року, технічними специфікаціями на лісоматеріали хвойних порід для оброблення на рудо стійки, які є додатками до договору №4-Л від 31.03.2010 року, товарно-транспортними накладними на перевезення лісоматеріалів хвойних порід для оброблення на рудо стійки, які придбані по договору №4-Л від 31.03.2010 року, довіреностями на отримання лісоматеріалі хвойних порід для оброблення на рудо стійки, податковими накладними за фактом придбання на лісоматеріалів хвойних порід для оброблення на рудо стійки /том 2 а.с.51-89/.

Суму податку на додану вартість, сплачену у ціні придбаної продукції та зазначену у податкових накладних, виписаних ПП «Лютекс» за наслідками господарських операцій поставки, позивач відніс до складу податкового кредиту, про що вказав у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2010 р. та травень 2010р.

Як було встановлено у судовому засіданні для перевірки позивачем були надані всі вищезазначені документи.

Представником відповідача в ході перевірки будь-яких зауважень щодо наданих позивачем первинних документів у відповідача не було.

Знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПП «Лютекс» за юридичною адресою , станом на час вчинення правочину, підтверджується відповідним витягом/том 2 а.с.90-92/.

Між тим, позивачем було зроблено висновок про нікчемність правочинів укладених між позивачем та ПП «Лютекс», оскільки після проведення невиїзної перевірки підприємства з питань правових відносин ПП «Лютекс» з ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» за період квітень, травень 2010р. проведеною ДПІ у Пролетарському районі міста Донецька було складено акт від 04 жовтня 2010р. №3586/23-2/31771095 та встановлено порушення ч.1 ст. 203, 215, п.1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПП «Лютекс» при придбанні у ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс комплект» та продажу ТМЦ ДП «Артемвугілля» та ДП «Дзержинськвугілля» в квітні та травні 2010 року. податковим органом зроблено висновок про те, що діяльність ПП «Лютекс» була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди переважно з контрагентом-посередником, який не виконував свої податкових зобов'язань. Крім того, зазначено, що вказане підприємство працюючи у даному сегменті ринку було обізнано щодо учасників цього ринку і налагоджених стабільних зав'язків. Враховуючи факти наведені в матеріалах перевірки ПП «Лютекс», які надані ДПІ у Пролетарському районі м. Донецька, відповідачем було встановлено відсутність можливості поставок товарів ПП «Лютекс», отриманих від ТОВ «Укрспецстройтранс» та ТОВ «КФ Сервіс Комплект» в період квітень-травень 2010р., до ДП «Дзержинськвугілля». Отже зазначений правочин є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

При розгляді даного спору суд, до спірних правовідносин суд застосовує норми матеріального права в редакції, що діяла на момент виникнення цих правовідносин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2011 р. по адміністративній справі №2а-28033/10/0570 в задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька до Приватного підприємства "Лютекс", Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ Сервіс Комплект" про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ Сервіс Комплект" повернути грошові кошти Приватному підприємству "Лютекс" у сумі 197795,16 грн., отримані за нікчемним правочином від 03.05.2010 № 351, стягнення з Приватного підприємства "Лютекс" у доход держави товар, отриманий за нікчемним правочином від 03.05.2010 року у сумі 197795,16 грн., у разі відсутності товару його грошовий еквівалент у сумі 197795,16 грн. відмовлено.

Відповідно до постанови Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 р. по адміністративній справі № 2а/0570/1112/2011 у задоволені позову Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька до Приватного підприємства "Лютекс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецстройтранс", про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецстройтранс" на користь ПП "Лютекс" грошові кошти у сумі 484707,84 грн. отримані за нікчемним правочином від 01.10.2009 року №101, стягнення з ПП "Лютекс" у доход держави товар, отриманий за нікчемним правочином від 01.10.2009 року у сумі 484707,84 грн., а в разі відсутності товару його грошовий еквівалент у сумі 484707,84 грн. відмовлено.

Зазначені судові рішення Державною податковою інспекцією у Пролетарському районі м. Донецька не оскаржувались та набрали законної сили.

Отже, відповідачем у акті перевірки не зазначено та не надано суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочинів - договорів, укладених позивачем з ПП «Лютекс».

Також, відомостей, що вказані правочини визнані недійсними у судовому порядку, суду не надано.

На думку суду, вказані у зазначених вище актах обставини не можуть вважатися доказами нікчемності договорів, укладених між ПП «Лютекс» та позивачем, оскільки документально ці обставини у судовому засіданні представник відповідача не підтвердив.

З огляду на те, що у позивача є всі необхідні первинні документи, які підтверджують виконання вищезазначених угод позивачем з ПП «Лютекс», суд вважає, що тільки висновки документальної планової виїзної перевірки не може бути підставою для визнання угоди нікчемною.

Також, в якості доказів нікчемності угоди між позивачем та ПП «Лютекс» відповідач посилається на листи ДПІ у Київському районі від 27 серпня 2010 року №9131/7/23-03 та №9211/7/23-311 про неможливість проведення перевірки платників податків ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» з питань підтвердження відомостей на запит ДПІ у м. Дзержинську, у якому повідомлено, що підприємства не знаходяться за юридичними адресами. У зв'язку з неможливістю проведення документальних перевірок ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» ДПІ у Київському районі міста Донецька проведено аналіз даних податкової звітності, реєстраційних та інших документів, за результатами якого податковий орган дійшов висновку про відсутність у ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по укладеним угодам та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, відсутність наміру створення правових наслідків. Тобто, такі угоди носять фіктивний характер.

На думку суду, вказані у зазначених вище актах обставини не можуть вважатися доказами нікчемності договорів, укладених між ними та позивачем, оскільки документально ці обставини у судовому засіданні представник відповідача не підтвердив.

Відповідно до частин 1, 3 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

ТОВ «КФ Сервіс Комплект» та ТОВ «Укрспецстройтранс» станом на момент проведення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі були відсутні відомості, на підставі яких можливо було б ставити під сумнів цивільну правоздатність вказаних підприємств. Дана обставина сторонами не заперечується.

Зважаючи на відсутність у момент проведення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі відомостей про відсутність вказаних вище підприємств за юридичною адресою, наявність записів про підтвердження відомостей про юридичну особу, а також на те, що на час вчинення господарських операцій з постачання ними товарів податковими органами акти про відсутність за юридичною адресою не складалися, суд не приймає до уваги відповідні доводи як ознаку нікчемності угод між позивачем та ПП «Лютекс».

Відповідач 1 не зазначив в акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення Цивільного кодексу України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочину - договору поставки із ПП «Лютекс». Також, вказаний правочин не визнавався недійсним у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів обставини, які б свідчили про недійсність правочинів укладених між контрагентами. Натомість, позивачем надано достатній об'єм документів, на підставі яких можливо зробити висновок про зв'язок витрат по укладеним договорам із його господарською діяльністю та фактичне використання придбаних ТМЦ у його власній господарській діяльності та отримання фінансового ефекту.

Як зазначалося судом вище, за наслідками господарських операцій поставки по вказаним договорів ПП «Лютекс» були оформлені та видані позивачу податкові накладні. Контрагенти позивача є платниками податку на додану вартість, що не спростовується кожною стороною. Таким чином, вказані підприємства мали право видавати податкові накладні позивачу.

Суми податку на додану вартість за цими податковими накладними позивач відніс до складу податкового кредиту з цього податку, що підтверджено податковими деклараціями з податку на додану вартість за податковий період.

У відповідності до п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судом вище, оплата за товари, поставлені позивачу є витратами, понесеними у зв'язку із здійсненням господарської діяльності підприємства, а також діяльність щодо відносин позивача із цими контрагентом, є такою, що повязана з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), у зв'язку з чим є безпідставним висновок відповідача щодо неправомірності включення позивачем зазначених у податкових накладних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у рішеннях, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02, «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №1991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг знати. Добросовісний платник не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Крім того, відомостей про те, чи контрагент позивача був спроможний виконати умови спірних договорів, чи міг поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки, як мали оформлятись виконання поставки, чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності суду з боку податкового органу не надано.

Враховуючи, що у суду відсутні можливості встановити дані обставини відносно ПП «Люкс», залучити його до участі в судовому розгляді справи , в зв'язку з тим, що місце реєстрації постачальника є м. Донецьк, відомостей щодо його перереєстрації на підконтрольну українській владі територію суду не надано.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей станом на момент розгляду справи триває, що унеможливлює дослідити виконання умов спірних договорів, чи міг поставити замовлений обсяг та вид товарів/послуг в обумовлені сторонами строки, як мали оформлятись виконання поставки, чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до клопотання, наданого відповідачем-1, усі оригінали документів по справі № 2а/0570/11794/2011 відсутні, так як залишені на непідконтрольній Державній владі території у м. Горлівка, а реєстр податкових накладних почав існувати з 2014 року /том 2 а.с.98/

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Таким чином, з урахуванням наведених правових норм та наданих позивачем необхідних письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України є безпідставними та такими, що спростовуються фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим є необґрунтованим у даному випадку донарахування податковим органом позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням від 08 лютого 2011 року №000001/2342, щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Разом із тим, заявляючи вимогу про визнати недійсними спірні податкові повідомлення-рішення, позивачем не враховано, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання його нечинним. Наслідком висновку про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень є його скасування. Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним) рішення суб'єкту владних повноважень виключає вимогу про скасування цього ж рішення, оскільки правові наслідки застосування обох згаданих вимог в даному випадку співпадають.

Враховуючи викладене, а також те, що приписами ст. 55 Податкового кодексу України передбачено можливість скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу, з урахуванням приписів статті 11 КАС України, для повного захисту прав позивача, суд задовольняє позовні вимоги шляхом скасування податкового повідомлення-рішення №000001/2342 від 08 лютого 2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн. та податкове повідомлення-рішення №000002/2342 від 08 лютого 2011 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Як передбачено п.п. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позов Державного підприємства "Торецьквугілля" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13 494,00 грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує Державного підприємства "Торецьквугілля"судові витрати у розмірі судові витрати у розмірі 3,40(три гривні сорок копійок)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Торецьквугілля" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ ДФС про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53 968,00 грн. та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13 494,00 грн. - задовольнити.

Визнати частково недійсним та скасувати в частині податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000001/2342 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 53968,00 грн.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Дзержинську від 08 лютого 2011 року №000002/2342 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 13494,00 грн.

Стягнути на користь Державного підприємства "Торецьквугілля"судові витрати у розмірі судові витрати у розмірі 3,40(три гривні сорок копійок)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 20 жовтня 2016 року

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25 жовтня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.