Справа № 821/1249/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/1249/16
13год. 20 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про стягнення коштів в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області (далі - Каланчацька РДА, відповідач), в якому просить стягнути з відповідача кошти у сумі 69287, 33 грн. в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 07.04.2016 року № 50-ос позивача було звільнено з роботи з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунальною господарства райдержадміністрації з 18 березня 2016 року. Позивача ознайомили з даним розпорядженням про звільнення тільки 08.04.2016, трудову книжку видали 11.04.2016, але в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) роботодавець в день звільнення не виплатив всіх належних йому сум, а саме - не була виплачена сума 4306 грн. 25 коп. відпускних за 2015 рік, яка була виплачена тільки 25.08.16. Розмір цього боргу підтверджений постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.07.16 по справі №821/697/16.

Позивач зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП). Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також позивач зазначає про підвищення з 01.05.16 посадового окладу начальника структурного підрозділу райдержадміністрації до 4480 грн., відповідно підвищена доплати за ранг та вислугу років, та на необхідність застосування п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердж. постановою КМ України від 08.02.1995 № 100, який передбачає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. За розрахунком позивача за період затримки виплати йому відпускних (08.04.16 25.08.16) середній заробіток, який має виплатити відповідач, складає 69287 грн. 33 коп.

Позивач прибув в судове засідання, просить позов задовольнити.

Каланчацька райдержадміністрація (відповідач) не надала суду заперечення проти позову. Представник відповідача не прибув в судове засідання.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач працював в Каланчацькій районній державній адміністрації на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства. За період роботи з 24.07.2015 року по 07.04.2016 року ОСОБА_1, обіймаючи посаду державного службовця, використав право на щорічні основні планові відпустки та додаткові відпустки за вислугу років за періоди роботи з 12.01.2013-11.01.2014 рр., 12.01.2014-11.01.2015 рр., 12.01.2015-11.01.2016 рр., при цьому відпускні позивачу виплачувались, але він зазначає, що в заниженому розмірі.

Розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 07.04.2016 року № 50-ос ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунальною господарства райдержадміністрації з 18 березня 2016 року у зв'язку з прогулом без поважних причин. Позивача ознайомлено з розпорядженням про звільнення тільки 08.04.2016, трудову книжку видано 11.04.2016.

Позивач стверджує, що роботодавець в день звільнення не виплатив всіх належних йому сум, а саме суму 4306 грн. 25 коп. відпускних за 2015 рік. 23.05.16 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області , в якому просив стягнути з відповідача 6433,66 грн. в рахунок заробітної плати за період відпусток у 2015 році за відпустки за попередні періоди роботи. Позивач вважав, що відповідачем при обчисленні відпускних були порушені вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, у зв'язку із неправомірним обчисленням заробітної плати для оплати часу щорічних відпусток не донараховано та не виплачено позивачу суму коштів за весь період відпусток у розмірі 6433,66 грн. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.07.16 по справі №821/697/16 позов задоволений частково, оскільки було встановлено, що загальна сума, яка недоплачена ОСОБА_1 за відпустки за період з 07.08.2015 по 15.09.2015, з 28.09.2015 по 08.11.2015 та з 09.11.2015 по 21.12.2015, складає 4306,25 грн. Постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 07.07.16 по справі №821/697/16 набрала законної сили, 19.08.16 Херсонський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 239 2016 р. по справі №821/697/16, який був предявлений позивачем до Управління державної казначейської служби України у Каланчацькому районі 23.08.16. Відповідачем добровільно 25.08.16 виплачено ОСОБА_1 4306 грн. 25 коп. заробітної плати за період відпусток у 2015 році. Відповідач не спростував доводи позивача про те, що виплата суми відпускних 4306 грн. 25 коп. відбулась тільки 25.08.16.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.06.16 по справі № 821/632/16 був частково задоволений позов ОСОБА_1, визнано протиправним та скасоване розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 07 квітня 2016 року № 50-ос Про звільнення ОСОБА_1С., поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області з 18 березня 2016 року, зобовязано Каланчацьку районну державну адміністрацію Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по 22 червня 2016 року. В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині нарахування і виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць постанова допущена до негайного виконання.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016 постанова суду першої інстанції у вказаній частині залишена без змін.

Розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації від 15.07.2016 № 76-ос ОСОБА_1 поновлено на посаді з 18 березня 2016 року. Тобто, рішення суду у частині поновлення позивача на посаді виконано 15 липня 2016 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.09.16 по справі № 821/632/16 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі (14 днів) у сумі 6978,58 грн., оскільки постанова про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 22 червня 2016 року, виконана відповідачем тільки 15 липня 2016 року. Постанова суду не набрала законної сили.

Позивач, з посиланням на ст. 117 КЗпП, яка передбачає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за невиплату належних звільненому працівникові сум у встановлені строки, у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, просить стягнути з відповідача 69287 грн. 33 коп. середнього заробітку за 139 календарних днів затримки виплати відпускних в сумі 4306 грн. 25 коп.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Стаття 116 КЗпП передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Своєчасний розрахунок при звільненні є однією з важливих організаційно-правових гарантій дотримання прав працівників, що звільняються з підприємства, організації, установи. За невиплату розрахунку при звільненні у встановлені строки законодавством передбачено цілу низку можливих санкцій.

Стаття 117 КЗпП передбачає таку відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стаття 117 КЗпП охороняє права працівників у випадку, коли підприємство, організація, установа затримує розрахунки звільненому працівнику в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП. Притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні носить карний (штрафний) характер. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до цієї статті, є склад правопорушення, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як звільнення працівника у відповідності до вимог законодавства, невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, вина власника в такій затримці виплати.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був звільнений у звязку з прогулом без поважних причин, він не погодився з таким звільненням, звернувся до суду з адміністративним позовом, звільнення визнано протиправним, ОСОБА_1 був судом поновлений на посаді, судом допущено негайне виконання судового рішення про поновлення на посаді, також з відповідача на користь ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по 15 липня 2016 року. Судове рішення набрало законної сили 10.08.16, тобто, про це судове рішення позивачу було відомо до дня звернення з даним позовом.

Після отримання вказаного судового рішення відповідач мав видати розпорядження про поновлення позивача, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також розпорядження про визнання недійсним попереднього розпорядження № 50-ос від 07.04.16 про звільнення ОСОБА_1 Одночасно здійснюється відповідний запис в трудовій книжці працівника про недійсність запису про звільнення. Вказані документи є підставою для нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд враховує незаконність звільнення, поновлення на посаді, тому вважає, що ОСОБА_1 не мав статусу звільненого працівника.

Суд приходить до висновку, що з підстав зазначених у позові, вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у зазначений період позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, і до правовідносин, що виникли у цей період норми ст. 117 КЗпП не застосовуються.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум з посиланням на положення ст. 116, 117 КЗпП України та тієї обставини, що відповідач допустив порушення строків розрахунку при звільненні позивача.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що несвоєчасна виплата відповідачем відпускних у встановлені строки є правопорушенням, тобто невиконанням роботодавцем свого обовязку, що завдало працівнику шкоду у вигляді неотриманні заробітної плати та зниженню купівельної здатності цих грошей у звязку з інфляцією. Але, внаслідок даного правопорушення, яким завдано шкоди працівнику, у роботодавця виникає, передбачений Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-Ш, обов'язок відшкодувати зниження реальної вартості грошей, що було спричинено інфляцією за час затримки виплати заробітної плати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу (ст.3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). Якщо роботодавець затримує виплату заробітної плати, працівнику слід звернутись з письмовою заявою до працедавця з метою обґрунтування підстав затримки у виплаті коштів. При відмові виплатити заробітну плату або інші виплати, працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати та відшкодування завданої її невиплатою шкоди.

Ст.116 КЗпП покладає на роботодавця обовязок виплатити працівнику всі суми, що належать йому, в день звільнення. Відповідно, правопорушення роботодавця полягає в тому, що працівнику в день звільнення не виплачуються кошти, які роботодавець повинен виплати. Таким правопорушенням працівнику завдається шкода у розмірі невиплачених сум, а також у тому, що вказані кошти втрачають свою купівельну здатність у звязку зі зростанням індексу інфляції. Отже, за затримку виплати заробітної плати працівнику, з котрим роботодавець перебуває у трудових відносинах, сплачується компенсація у розмірі індексу інфляції, а працівнику з котрим трудові відносини припинились середній заробіток за час затримки розрахунку.

Вимога позивача про виплату йому середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та одночасна вимога про стягнення за той самий період середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні та поновленні на посаді є, по суті намаганням позивача двічі притягнути до відповідальності відповідача за одне й те ж порушення, що не відповідає одному з основних принципів права принципу справедливості. Принцип справедливості виражає загально соціальну сутність права, прагнення до пошуку компромісу між учасниками правових зв'язків, між особистістю і суспільством, громадянином і державою. Справедливість вимагає відповідності між діями та їх соціальними наслідками. Повинні бути відповідні праця і її оплата, нанесення шкоди та її відшкодування, злочин і покарання.

Позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати по справі відсутні.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення з Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області 68287 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування затримки розрахунку при звільненні.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 листопада 2016 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 12.3