Справа № 810/1568/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1568/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року 810/1568/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

10 травня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі - позивач) з позовом до Київської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 10 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010178/2 та № 125110010/2015/010177/2 і від 18 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010194/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є незаконними, оскільки позивач правомірно визначив митну вартість імпортованих ним товарів тоді, як відповідач безпідставно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом та незаконно застосував шостий (резервний) метод. (т. 1 а.с. 3-13).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що під час здійснення митних процедур було встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості заявлених до митного оформлення товарів. За таких обставин, вважав правомірним прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості названих товарів (застосування резервного методу визначення вартості товарів) (т. 1 а.с. 144-161).

5 жовтня 2016 р. позивач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти розгляду заяви в порядку письмового провадження не заперечував.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

2 грудня 2002 р. відповідач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 15-16).

29 листопада 2012 р. між позивачем (покупець) та Компанією “Iceland Pelagic ehf” (Ісландія) (продавець) укладено контракт № 455 (далі - контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує рибну продукцію в асортименті, кількості та за цінами, визначеними інвойсами, які є невід’ємною частиною контракту (т. 1 а.с. 25-29).

На виконання умов названого контракту позивач неодноразово ввозив на територію України товар (риба свіжоморожена морська - скумбрія, ціла, не патрана, не піддана тепловій та кулінарній обробці, без додавання харчових добавок і приправ, не консервована, упакована в 1583 карт. короба).

Протягом листопада 2015 р., під час чергового ввезення позивачем на митну територію України товару – риби свіжомороженої морської - скумбрія, ціла, не патрана, не піддана тепловій та кулінарній обробці, без додавання харчових добавок і приправ, не консервована, упакована в 1619 карт. короба та з метою їх митного оформлення, було подано до відповідача вантажно-митні декларації № 125110010/2015/181024, №125110010/2015/181128, № 125110010/2015/181023 (т. 1 а.с. 168, 215, т. 2 а.с. 6).

Відповідачем, з метою перевірки вартості імпортованих товарів, було витребувано від позивача додаткові документи (т. 1 а.с. 170, 218, т. 2 а.с. 9).

Проте, позивачем було подано до відповідача лише частину витребуваних документів разом з письмовим поясненням щодо неможливості подачі деякі з них.

Після цього, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 10 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010178/2 та № 125110010/2015/010177/2 і від 18 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010194/2 (т. 1 а.с. 175, 225, т. 2 а.с. 13), якими визначено митну вартість імпортованих позивачем товарів за шостим (резервним методом) та оформлено картки відмови у митному оформленні товару (т. 1 а.с. 177, 227, т.2 а.с. 15).

Не погоджуючись із названими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України (далі - МК України), статтею VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (далі – ст. VII ГАТТ).

Відповідно до вимог ст. 40 МК України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Митними процедурами вважаються операції, пов’язані із здійсненням митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Згідно з вимогами ст. 42 МК України митні органи самостійно визначають форму та обсяг митного контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи при здійсненні митного оформлення товарів.

Як убачається зі ст. 45 МК України, особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов’язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Відповідно до вимог ст. 54 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органові при декларуванні товарів і транспортних засобів.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов’язані між собою особи або хоч і пов’язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Визначення основного методу наведено в ст. 58 МК України.

Визначення другорядних методів дано у ст. 59-64 МК України.

Як убачається з ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з вимогами ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з вимогами ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Наведене свідчить, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 р. № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до вимог ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. ч.4,5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведене свідчить, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст. 53 МК України.

Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Крім того, положеннями стандартних правил 6.3, 6.4, 6.9 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур від 18.05.73, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про приєднання України до протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, ст. 361 МК України передбачено обов’язковість застосування АСАУР.

Органи доходів та зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до них, а також обсягу митного контролю (ч.2 ст. 361 МК України).

Застосування митними органами системи АСАУР здійснюється відповідно до ст. 337 МК України.

Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 липня 2015 р. № 684 (далі - Порядок №684). Цей Порядок розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Державної фіскальної служби України під час митного контролю та митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій

Модуль АСАУР імплементовано до програмно-інформаційного комплексу «Інспектор-2006» (далі - ПІК «Інспектор-2006»), який введено в експлуатацію наказом Держмитслужби України від 25 січня 2007 р. № 48 з метою вдосконалення механізму митного оформлення товарів. Саме за допомогою ПІК «Інспектор - 2006» під час перевірки електронної копії ВМД здійснюється оцінка ризиків відповідно до АСАУР.

Відповідно до розділу 1 розділу IV Порядку № 684 за результатами оцінки ризику у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, у тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками (далі - СУР), що здійснюється відповідно до ст. 337 МК України, митниці (митні пости) ДФС обирають форми та обсяги митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей.

Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР містить відомості про: назву митної формальності; підрозділ/посадову особу - ініціатора включення митної формальності до переліку, прізвище, ініціали посадової особи, яка безпосередньо доповнила перелік; підстави включення митної формальності до переліку; вид митної формальності (обов'язкова, обов'язкова за умови, у разі потреби); повідомлення до митної формальності.

Посадові особи митниці (митного поста) ДФС, які здійснюють митний контроль та митне оформлення у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, в обов'язковому порядку переглядають сформований за допомогою інформаційних технологій Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР (п.4 розділу IV Порядку 684) з метою визначення митних формальностей, виконання яких належить до їх компетенції.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, 29 листопада 2012 р. між позивачем (покупець) та Компанією “Iceland Pelagic ehf” (Ісландія) (продавець) укладено контракт № 455 (далі - контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує рибну продукцію в асортименті, кількості та за цінами, визначеними інвойсами, які є невід’ємною частиною контракту (т. 1 а.с. 25-29).

Згідно з п.2. контракту ціни на товар встановлюються інвойсами на кожну партію товару. Ціна на товар включає в себе вартість продукту, тари, термоусадочної упаковки, маркування, витрати по митному оформленню вантажу в країні продавця. Валютою контракту є долар США. Загальна вартість контракту складає 800 000,00 доларів США.

Згідно з п. 8.1. контракту, оплата за товар здійснюються через 45 календарних днів з дати інвойса, згідно з п. 2.1 контракту і при умові надання повного комплекту документів, вказаних в розділі 7 контракту (т. 1 а.с. 27).

На виконання умов названого контракту позивач неодноразово ввозив на територію України передбачений ним товар (риба свіжоморожена морська - скумбрія, ціла, не патрана, не піддана тепловій та кулінарній обробці, без додавання харчових добавок і приправ, не консервована).

Зокрема, у листопаді 2015 р., мали місце чергові ввезення позивачем на митну територію України товару – риби свіжомороженої морської - скумбрія, ціла, не патрана, не піддана тепловій та кулінарній обробці, без додавання харчових добавок і приправ, не консервована (далі - скумбрія).

З метою митного оформлення цих товарів позивачем до відповідача було подано вантажно-митні декларації № 125110010/2015/181024, №125110010/2015/181128, № 125110010/2015/181023 (т. 1 а.с. 168, 215, т. 2 а.с. 6).

На підтвердження задекларованої митної вартості позивачем було надало наступні документи, перелік яких вказано у графах 44 вказаних МД під кодами зазначеними поряд з кожним документом у дужках). Зокрема:

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) (код 2730);

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги (код 3004);

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (код 3007);

- рахунок-фактуру (інвойс) (код 3105);

- страховий поліс (код 3530);

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) (код 4103).

Згідно з переліченими документами митна вартість товарів була визначена з урахуванням ціни, зазначеної у контракті та інвойсі, тобто, за основним (першим) методом.

Посадовою особою відповідача було опрацьовано подані позивачем документи та встановлено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості заявлених до митного оформлення товарів в результатами чого було прийнято рішення про витребування у позивача додаткових документів.

Відповідачем на адресу позивача було направлено 3 листа (т. 1 а.с. 170, 218, т. 2 а.с. 9).

Зокрема, у цих листах відповідачем було запропоновано позивачу надати документи для усунення зазначених обставин та на підтвердження включення у повному обсязі витрат, передбачених ч. 10 ст. 58 МК України: транспортні (перевізні документи), якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, виписку з бухгалтерської документації каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, за власним бажанням інші додаткові наявні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару (т. 1 а.с. 170, 218, т. 2 а.с. 9).

У відповідь позивачем було направлено на адресу відповідача 3 відповіді, а саме: від 10 листопада 2015 р. вих. № 2411, 18 листопада 2015 р. № 2513 та від 10 листопада 2015 р. № 2410.

Зокрема, у відповіді від 10 листопада 2015 р. вих. № 2411 зазначалося, що позивач надав:

- прайс-лист, виданий "ICELAND Pelagic" від 26 жовтня 2015 р. (без перекладу) (т. 1 а.с. 173);

- комерційна пропозиція, видана "ICELAND Pelagic" від 26 жовтня 2015 р. б/н (без перекладу) (т. 1 а.с. 174).

Крім того, у цьому листі зазначалося, що позивач не має можливість подати інші документи у зв"язку з їх відсутністю та просить прийняти рішення відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України раніше 10-денного строку (т. 1 а.с. 172).

У відповіді від 18 листопада 2015 р. № 2513 зазначалося, що позивач надав:

- прайс-лист, виданий "ICELAND Pelagic" від 6 листопада 2015 р. (без перекладу) (т. 1 а.с. 221);

- комерційна пропозиція, видана "ICELAND Pelagic" від 6 листопада 2015 р. б/н (без перекладу) (т. 1 а.с. 222);

- рахунок на оплату від 16 листопада 2015 р. № 45 (транспортні послуги по маршруту: м. Клайпеда, Литва - с. Димитрове, Броварський р-н, Україна) у сумі 35 000 грн 00 коп. (одержувач: ТОВ "СІВЕР ТРАНС") (т. 1 а.с. 223);

- експортну декларацію від 4 листопада 2015 р. (т. 1 а.с. 224).

Крім того, у цьому листі зазначалося, що позивач не має можливість подати інші документи у зв"язку з їх відсутністю та просить прийняти рішення відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України раніше 10-денного строку (т. 1 а.с. 225).

У відповіді від 10 листопада 2015 р. вих. № 2410 зазначалося, що позивач надав:

- прайс-лист, виданий "ICELAND Pelagic" від 26 жовтня 2015 р. (без перекладу) (т. 21 а.с. 11);

- комерційна пропозиція, видана "ICELAND Pelagic" від 26 жовтня 2015 р. б/н (без перекладу) (т. 2 а.с. 12).

Крім того, у цьому листі зазначалося, що позивач не має можливість подати інші документи у зв"язку з їх відсутністю та просить прийняти рішення відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України раніше 10-денного строку (т. 2 а.с. 10).

Після цього, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 10 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010178/2 та № 125110010/2015/010177/2 і від 18 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010194/2 (т. 1 а.с. 175, 225, т. 2 а.с. 13), якими визначено митну вартість імпортованих позивачем товарів за шостим (резервним методом) та оформлено картки відмови у митному оформленні товару (т. 1 а.с. 177, 227, т.2 а.с. 15).

Наведене свідчить, що позивачем, з метою підтвердження заявленої митної вартості товару - риби свіжомороженої морської - скумбрії, подавалися митному органу відповідні обов’язкові та додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості імпортованих товарів, які не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

В оскаржуваних рішеннях митного органу вказано, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) у зв’язку з тим, що: у наданих документах містяться розбіжності та не містяться відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

У рішеннях також зазначено, що митна вартість визначена за резервним методом. Процедура консультацій між митним органом та декларантом проведена.

Судом встановлено, що при подачі позивачем зазначених вище митних декларацій при внесенні електронних копій спірних митних декларацій спрацювала система АСАУР.

У результаті аналізу наданих декларантом документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів, відповідачем виявлені розбіжності.

Зокрема, обґрунтовуючи коригування митної вартості відповідач зазначив таке.

Згідно п. 3.1 зовнішньоекономічного контракту № 455, для даної поставки передбачені умови поставки CIF/FCA Клайпеда (Литва). В інвойсах та у митних деклараціях зазначені умови поставки CIF Klaipedia (порт призначення). Декларантом включено до ціни товару транспортні витрати з місця навантаження (Клайпеда, Литва) до кордону та витрати страхування.

Проте, є підстави вважати, що до митної вартості не включені додаткові витрати (навантаження в країні продавця, послуги зберігання тощо) та експедиторські витрати (оскільки рахунок виставила транспортна організація, а не експедитор, тобто не включаючи ще витрати на експедитора товару).

За даними умовами поставки обов’язки продавця є виконаними, коли він доставив товар до міста Клайпеда. При цьому, за умовами п. А.6 умов поставки CIF згідно Інкотермс, Продавець зобов’язаний нести витрати на транспортування та страхування товару до міста Клайпеда, які включаються до ціни товару.

Однак, фактично ціна спірного товару, яка вказана у інвойсах, включає в себе лише вартість продукту, тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження та митне оформлення в країні продавця, про що вказано у п. 2 контракту №455 (т. 1 а.с. 25).

Таким чином, всупереч вказаним у контракті та спірних ЕМД умовам поставки CIF Klaipedia, до ціни товару не включено витрати на транспортування та страхування товару з Ісландії до міста Клайпеда (Литва), а отже заявлено неповну інформацію про ціну товару, що відповідно до ч.2 ст. 58 МК України унеможливлює застосування основного методу визначення митної вартості.

Відповідно до наданого страхових полісів від 6 та 16 листопада 2015 р. страховий тариф становить 0,16% (т. 1 а.с. 183, 232, т. 2 а.с. 21). Однак п 3.6.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 6 грудня 2013 р. № 101014611 передбачений страховий тариф у розмірі 0,2% (т. 1 а.с. 40-45).

При цьому, п.п. 4.1, 4.2, 4.4 Генерального договору добровільного страхування вантажів №101014611 свідчать, що зазначена у полісі страхова премія не є кінцевою, оскільки фактична страхова премія оплачується за виставленими страховиком рахунками-фактурами.

Крім того, зазначена у страхових полісах страхова сума свідчить про заниження позивачем заявленої митної вартості товарів.

Так, позивачем заявлено за ЕМД №125120010/2015/181024 митну вартість у сумі 583 297 грн 48 коп., тоді як страхова сума у полісі від 6 листопада 2015 р. № 6756 на цей товар зазначена у сумі 758 088 грн 30 коп. (т.1 а.с. 183).

За ЕМД №125110010/2015/181128 заявлено митну вартість у сумі 555 937 грн 63 коп., тоді як страхова сума у полісі від 16 листопада 2015 р. № 6896 на цей товар зазначена у сумі 680 788 грн 60 коп. (т. 1 а.с. 132).

За ЕМД №125110010/2015/181023 заявлено митну вартість у сумі 583 297грн 48 коп., тоді як на цей товар страхова сума у полісі від 6 листопада 2015 р. № 6754 зазначена у сумі 758 088 грн 30 коп. (т. 2 а.с. 21).

Як вже зазначалося, п.3.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів №101014611 страхова сума встановлюється у розмірі інвойсної вартості вантажів, що плануються до перевезення, та витрат, пов’язаних із транспортуванням, митним оформленням та іншими додатковими витратами, пов’язаними із перевезенням вантажу в пункт призначення.

Враховуючи той факт, що п. 2 контракту №455 витрати на митне оформлення та інші додаткові витрати вже включено до інвойсної вартості, то страхова сума фактично розраховується за вартістю, вказаною в інвойсі з додаванням транспортних витрат, що не співвідноситься зі страховою сумою, зазначеною в страхових полісах.

При цьому, відповідно до п.3.2 договору страхування страхова сума заявляється саме страхувальником, тобто позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано в повному обсязі транспортні документи, що містять та підтверджують відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Зокрема, не надано акту виконаних робіт, платіжного документу щодо оплати послуг за перевезення за рахунком від 22.10.15 № СФ-0001093. До того ж, п. 5.2. договору про перевезення зазначено, що всі платежі за виконані послуги здійснюються на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт та виставленого рахунку.

При цьому, враховуючи вимоги п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, якою платникам податків забороняється формування митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, фінансової звітності, та Порядку № 599 позивач зобов’язаний надавати до митного оформлення такий акт виконаних робіт, оскільки саме на основі цього документу здійснюються платежі та саме акт, на відміну від рахунку, містить всі реквізити первинного документу.

Однак, у даному випадку актів виконаних робіт надано не було.

Крім того, рахунки на оплату перевезення від 9 та 16 листопада 2015 р. №№ 27, 28, 45 датовані раніше фактичного надання послуг, що не відповідає вимогам п.5.2 договору перевезення від 2 листопада 2015 р. № ЛОГ-72 (відсутність взагалі акту виконаних робіт) (т.1 а.с. 180, 223, т. 2 а.с. 18).

Товар переміщувався на митну територію України за контрактом з іноземним контрагентом, який не є виробником цього товару.

Вказаний факт має бути врахований при визначенні дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Як вже зазначалося, реалізовуючи своє право на можливість упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товарів, а також враховуючи вимоги ч. 3 ст. 53 МК України, відповідачем було направлено декларанту відповідне електронне повідомлення щодо необхідності подання додаткових підтверджуючих документів.

Зокрема, у позивача було витребувано такі документи: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації, документи, що підтверджують транспортно-експедиційні витрати; каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копію митної декларації країни відправлення (т. 1 а.с. 170, 218, т. 2 а.с. 9).

Так, відповідно до вимог п. 2 (а) статті VII GAТТ, оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Крім того, згідно з вимогами п. 2 (b) зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

За таких обставин наданий позивачем прайс-лист не може розглядатися, як підтвердження заявленої митної вартості.

Наведене свідчить, що позивачем було подано відповідачу лише частину витребуваних документів, перелічених у супровідних листах, тоді як у поданні іншої частини було відмовлено, мотивуючи це їх відсутністю, що фактично позбавило відповідача можливості перевірити виявлені розбіжності у документах, поданих декларантом.

Крім того, при вирішенні справи судом враховано, що оригінали поданих позивачем до суду первинних документів відрізняються від копій тих, які ним було подано до митного оформлення.

Зокрема:

- оригінали заявок на перевезення у пакетах документів, що стали підставою для винесення спірних рішень про коригування митної вартості товарів містять однакові відомості із заявками на перевезення, що надсилався до митниці в електронному вигляді, однак, печатка та підписи уповноважених осіб на перевезення різні (підписи візуально відрізняються, інший нахил печатки тощо) та містять «задвоювання» мокрої печатки позивача на сканованій копії (т. 1 а.с. 207, т. 2 а.с. 92);

- оригінали рахунків на оплату за транспортні витрати містять однакові відомості з рахунками, що надсилалися до митниці в електронному вигляді, однак, печатка та підписи уповноважених осіб на перевезення візуально знаходяться на іншому місці (т. 1 а.с. 180, т. 2 а.с. 85).

Стосовно необхідності відображення в оскаржуваних рішеннях відповідача підстав їх прийняття суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 55 МК України рішення про коригування митної вартості приймається органом доходів та зборів у разі виявлення, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Ці вимоги відповідають вимогам ч.2 ст.58 МК України, якою встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 55 МК України рішення про коригування митної вартості повинно містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, такими причинами законодавчо встановлено (ч. 3 ст. 53 МК України, ч. 1 ст. 55, ч.2 ст. 58 МК України, Порядок № 598):

- наявність у документах розбіжностей;

- наявність ознак підробки у наданих документах;

- надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- відсутність документального, кількісного та достовірного підтвердження складових митної вартості, які є обов’язковими при її обчисленні;

- ненадання документів, передбачених ст. 53 МК України.

При цьому, національним законодавством з питань державної митної справи не встановлено обов’язку посадових осіб митниці деталізувати та конкретизувати кожну із вказаних у рішенні про коригування митної вартості причин його прийняття, в тому числі не визначено обсяг інформації, що має бути визначена у рішенні.

Стосовно обов'язку відповідача послідовно застосовувати методи визначення митної вартості, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося, згідно з вимогами ч. 3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Судом встановлено, що вартість товару позивачем було розраховано за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)), тоді як відповідачем ціна цього товару була визначена за резервним методом (з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відсутність у відповідача можливості застосування другорядних методів, передбачених п.п. а-г п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами.

Як убачається з ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Як вже зазначалося, подані декларантом документи були недостатніми для визначення митної вартості товару, який ввозився, за основним методом.

Водночас, ці документи були недостатніми для застосування другорядних методів, перелічених у п.п. а-г п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.

Дійсно, такий обов'язок передбачений ч. 3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Наявні матеріали справи свідчать, що:

- основний метод (ст. 58 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо ідентичних товарів, які імпортуються (вартість операції)) не підлягав застосуванню за відсутності документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв’язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів). Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується митницею, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

У разі, якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У даному конкретному випадку, у митного органу та декларанта була відсутня інформація щодо митного оформлення ідентичних товарів за ціною договору, що не давало змогу застосувати другорядний метод (2а) визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

У разі, якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.ст. 58 і 59 МКУ, за митну вартість береться прийнята митним, органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У даному випадку у митного органу та декларанта була відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів.

У разі, якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

У разі, якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України у незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов'язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, певних компонентів, передбачених ст. 62 МКУ.

Враховуючи, що зазначена інформація митного органу та декларанта була відсутня, застосування вказаного методу було неможливим. Оскільки для його застосування усі складові митної вартості мали бути документально підтверджені, чого у даному випадку декларантом зроблено не було.

Для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Така інформація не надана декларантом, митний орган також не мав вказаної інформації щодо складових вартості, тому використання вказаного методу було неможливим. Декларантом до митного оформлення не надшитись калькуляція ціни товару.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ/ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Враховуючи наведене, застосування відповідачем резервного методу в даному випадку повністю відповідає вимогам чинного законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність прийнятих рішень.

Водночас, докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається на обґрунтування позовних вимог, були спростовані доводами відповідача та доказами, наявними в матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 10 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010178/2 та № 125110010/2015/010177/2 і від 18 листопада 2015 р. № 125110010/2015/010194/2, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.