Справа № 815/4518/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4518/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання Мураховська А.І.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 (за паспортом та витягом з ЄДР ЮО та ФОП)

представника відповідача (Одеської митниці ДФС) ОСОБА_2 (за довіреністю)

представника відповідача (ГУ ДКС України в Одеській обл.) не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРМЕЛ ПЛЮС» до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2, стягнення надмірно сплачених мита та податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРМЕЛ ПЛЮС» звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2; визнання заявленої декларантом митної вартості товару, що імпортується; стягнення з державного бюджету надмірно сплачених ввізного мита у сумі 2 007, 44 грн. та податку на додану вартість у сумі 10 043, 15 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що господарська діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРМЕЛ ПЛЮС» повязана з доставкою на митну територію України запасних частин для вантажних автомобілів. У лютому 2016 року позивачем укладено зовнішньоекономічний контракт з компанією «ЕRMEL TRANS OU» (Естонія) на поставку запасних частин для вантажних автомобілів. У серпні 2016 року митним брокером було подано до Одеської митниці ДФС електронну митну декларацію, у якій було заявлено до митного оформлення отриманий за контрактом товар. Митна вартість товару визначена позивачем за ціною господарської операції. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару декларантом було надано до митниці всі необхідні документи відповідно до статті 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний контракт від №1 від 23 лютого 2016 року, міжнародну автомобільну накладну (СМR) №025 від 08 липня 2016 року, рахунок-фактура (інвойс) №024 від 08 липня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару від 08 липня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) від 8 липня 2016 року, сертифікат походження країни товару №ЕЕ256559 від 08 липня 2016 року, митну декларація країни відправлення №16ЕЕ1310ЕЕ71729032 від 08 липня 2016 року.

Проте, відповідачем, як вважає позивач, безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав пояяснення та письмові заперечення відповідно до яких зазначив, що під час митного контролю товарів за митною декларацією №500060804/2016/002395 від 03 серпня 2016 року зафіксовано спрацювання профілів ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, що вимагає здійснення перевірки документів на предмет розбіжностей наданих відомостей, а також щодо можливого заниження митної вартості товару. За результатами перевірки було встановлено, що в поданих декларантом документах на підтвердження заявленої митної вартості товару містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни товару, а саме: відповідно до пп. 1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року - товари мають супроводжуватись наступними документами: сертифікатом якості, сертифікатом переміщення, сертифікатом походження товару, технічною документацією на товар, проте вказаних документів надано не було; в інвойсі від 08.07.2016 року №24 наведені відомості щодо країни походження: ЕС Еквадор, проте відповідно до митної декларації стосовно товару №22 заявлено країну походження - EU Європейський Союз, - документів, які містять відомості щодо країни походження, які мають супроводжувати товари відповідно до п.1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року декларантом не надані; відповідно до п. 13 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року наведені наступні відомості про банківські реквізити продавця: BANK: Hansapank ACC. 75 SWIFT CODE: ХНАВА-ЕЕ2Х, натомість в інвойсі від 08.07.2016 року №24 відомості про банківські реквізити відрізняються і наведені наступним чином: BANK: SWEDBANK AS, Tallin, Estonia ЕЕ23675355 S.W.I.F.T CODE: НАВАЕЕ2Х. Документів, які б підтверджували зміну банківських реквізитів продавця не надані; вартісні характеристики товарів, які наведені у митній декларації та є визначальними для перевірки митної вартості товару не підтверджуються жодним документом, а в інвойсі від 08.07.2016 року №24 відомості стосовно товарів та їх вартісних характеристик наведені в мінімальному обсязі та документи, що мають підтверджувати характеристики товарів та супроводжувати товари відповідно до п.1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року не надані.

Для підтвердження митної вартості товару декларанта було зобовязано протягом 10-ти календарних днів надати до митниці додаткові документи. Однак, позивачем повідомлено про неможливість надання запитуваних документів.

З огляду на зазначене, відповідно до положень ч. 2 ст. 55 МК України, а також, встановлених за результатами перевірки розбіжностей, Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товару, у звязку із чим, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

Так, судом встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту №1 від 23 лютого 2016 року ТОВ «ЕРМЕЛ ПЛЮС» згідно з вантажною митною декларацією №500060804/2016/002395 заявлено до митного оформлення товар: запасні частини до вантажних автомобілів в асортименті.

З метою митного оформлення вказаного товару, товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРМЕЛ ПЛЮС» було подано до Одеської митниці ДФС митний пост «Одеса порт» митну декларацію №500060804/2016/002395 від 03 серпня 2016 року разом з відповідними супровідними документами, згідно якої митна вартість товару була визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а саме, на підставі ціни визначеної контрактом №1 від 23 лютого 2016 року (а.с. 18-25).

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу, окрім митної декларації: зовнішньоекономічний контракт від №1 від 23 лютого 2016 року, міжнародну автомобільну накладну (СМR) №025 від 08 липня 2016 року, рахунок-фактура (інвойс) №024 від 08 липня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) від 08 липня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) від 8 липня 2016 року, декларацію про походження товару №025 від 08 липня 2016 року, митна декларація країни відправлення №16ЕЕ1310ЕЕ71729032 від 08 липня 2016 року, інші некласифіковані товаросупровідні документи (№001/08/2016 від 02 серпня 2016 року).

Разом із тим, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом.

Підставою сумнівів правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом зазначено те, що під час митного контролю та аналізу товаросупровідних документів відповідачем встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності та не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які підтверджують митну вартість товарів. Зокрема, наведено наступні розбіжності: 1) відповідно до пп. 1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року - товари мають супроводжуватись наступними документами: сертифікатом якості, сертифікатом переміщення, сертифікатом походження товару, технічною документацією на товар. Вказаних документів надано не було; 2) в інвойсі від 08.07.2016 року №24 наведені відомості щодо країни походження: ЕС Еквадор, проте відповідно до митної декларації стосовно товару №22 заявлено країну походження - EU Європейський Союз, дана розбіжність підтверджується листом від 02.08.2016 року №001/08/2016. Документів, які містять відомості щодо країни походження, які мають супроводжувати товари відповідно до п.1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року декларантом не надані; 3) відповідно до п. 13 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року наведені наступні відомості про банківські реквізити продавця: BANK: Hansapank ACC. 75 SWIFT CODE: ХНАВА-ЕЕ2Х, натомість в інвойсі від 08.07.2016 року №024 відомості про банківські реквізити відрізняються і наведені наступним чином: BANK: SWEDBANK AS, Tallin, Estonia ЕЕ23675355 S.W.I.F.T CODE: НАВАЕЕ2Х. Документів, які б підтверджували зміну банківських реквізитів продавця не надані; 4) вартісні характеристики товарів, які наведені у митній декларації та є визначальними для перевірки митної вартості товару не підтверджуються жодним документом, а в інвойсі від 08.07.2016 року №024 відомості стосовно товарів та їх вартісних характеристик наведені в мінімальному обсязі та документи, що мають підтверджувати характеристики товарів та супроводжувати товари відповідно до п.1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року не надані.

З огляду на вищевказані розбіжності, відсутність усіх відомостей, які підтверджують складові митної вартості товару, враховуючи додаткові митні формальності за кодами 105-2, 106-2, які сформовані за результатами застосування автоматизованої системи аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості товару, декларанту, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, було запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткові документи, а саме: 1) каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) виписки з бухгалтерської документації та ін. наявні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару.

На запит митниці щодо надання додаткових документів про вартість товарів, декларант листом від 04 вересня 2016 року повідомив про неможливість надання даної інформації (а.с. 95).

Також, директором ТОВ «ЕРМЕЛ ПЛЮС» направлено відповідачу лист про те, що необхідні документи були надані у повному обсязі, а документи, які додатково запитані митним органом на підтвердження вартості товару є власністю іноземного партнера позивача та для митного оформлення вантажу вони не потрібні. Крім того, у звязку із затягуванням митного оформлення, декларант погодився на збільшення митної вартості товару, окремо зауваживши про намір оскаржити рішення митниці (а.с. 94).

Згідно вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України декларанту відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

04 серпня 2016 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №500060804/2016/000074/2, відповідно до якого підставами прийняття вказаного рішення зазначено вищенаведені обставини стосовно розбіжностей у поданих документах та відсутністю усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (а.с. 43).

Рішенням Одеської митниці ДФС від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2, митну вартість, заявленого до митного оформлення товару було скориговано та обрано резервний метод визначення митної вартості товару. Щодо послідовності обрання методу визначення митної вартості товарів, в рішенні зазначено, що стосовно товарів №№7, 15, 18, 21, 22, 24, 27, 28, 29 в органі доходів і зборів відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до ст.ст. 59, 60 Митного кодексу України не можливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в органі доходів і зборів й декларанта відсутня інформація щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів. Враховуючи, що митну вартість товару не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 Митного кодексу України, митна вартість оцінюваного товару визначена за резервним методом на підставі аналізу баз даних ПІК АСМО «Інспектор-2006» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС, відповідно до яких рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим (а.с. 77-80).

За результатами перевірки митної декларації, а також поданих разом із нею документів, митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500050804/2016/00134 (а.с. 81).

Однак, позивач не погоджується із таким коригуванням митної вартості товару, яке, на його думку, призвело до безпідставної надмірної сплати ним ввізного мита у сумі 2 007, 44 грн. та податку на додану вартість у сумі 10 043, 15 грн., з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Натомість, відповідач вважає обґрунтованим здійснене ним коригуванням митної вартості товару та обрання резервного методу визначення митної вартості, внаслідок розбіжностей у документах, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, та неможливості застосування основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - Митний кодекс, МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У разі, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Кодексу, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товару за основним методом ціною договору (контракту).

Судом встановлено, що підставою для висновків митного органу про недоведеність заявленої митної вартості товарів стали розбіжності у поданих документах. З огляду на вищезазначені розбіжності, декларанту внесено вимогу щодо надання протягом 10 календарних днів додаткових документів, згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Проаналізувавши обґрунтованість сумнівів відповідача, відносно прийнятності заявленої декларантом ціни товару, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

23 лютого 2016 року між ТОВ «ЕРМЕЛ ПЛЮС» (Покупець) та компанією «ЕRMEL TRANS OU» (Естонія) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №1 купівлі продажу запасних частин до автомобілів. Відповідно до умов вказаного контракту кількість та ціна продукції відображені в проформі; умови поставки СРТ Одеса; якість продукції має підтверджуватись сертифікатом якості; загальна вартість контракту 800 000 Євро, оплата в євро на умовах банківського переказу на рахунок Продавця протягом 180 днів з дня одержання товару; строк поставки 10 діб з моменту оформлення замовлення; зобовязання сторін: Продавець зобовязується надати Покупцеві продукцію в комплекті з необхідною кількістю накладних і рахунків, передати Покупцю наступні супровідні документи: а) товарно-транспортні документи; б) сертифікат якості (якісне посвідчення; в) сертифікат переміщення (MOVEMENT CERTIFIKATE EUR 1); г) сертифікат походження товару; д) рахунок-фактуру (3 екземпляри); е) технічну документацію на продукцію. Покупець зобовязується прийняти продукцію та здійснити оплату (а.с. 30-31).

Щодо посилань відповідача на те, що до митного оформлення, всупереч умов зовнішньоекономічного контракту, не було надано товаросупровідних документів, суд зазначає наступне.

Так, дійсно розділом 7 Контракту «Зобов'язання сторін» передбачено обов'язок Продавця передати Покупцю наступні супровідні документи: а) товарно-транспортні документи; б) сертифікат якості (якісне посвідчення; в) сертифікат переміщення (MOVEMENT CERTIFIKATE EUR 1); г) сертифікат походження товару; д) рахунок-фактуру (3 екземпляри); е) технічну документацію на продукцію.

Судом встановлено, що до митного оформлення позивачем, зокрема було надано: міжнародну автомобільну накладну (СМR) №025 від 08 липня 2016 року, рахунок-фактуру (інвойс) №024 від 08 липня 2016 року, декларацію про походження товару №025 від 08 липня 2016 року, митну декларація країни відправлення №16ЕЕ1310ЕЕ71729032 від 08 липня 2016 року. Надання вказаних документів відображено в картці відмови (а.с. 81).

Отже, підстави для висновків про відсутність товаросупровідних документів на товар, заявлений до митного оформлення, відсутні.

При цьому, суд зазначає, що відсутність деяких документів, визначених контрактом, не є підставою для категоричних висновків митниці щодо відсутності у позивача товаросупровідних документів на товар, оскільки основні документи, які підтверджують митну вартість товарів згідно вимог статті 53 Митного кодексу, декларантом надані.

Наступні сумніви митного органу стовно прийнятності заявленої декларантом ціни товару обґрунтовані тим, що в інвойсі від 08 липня 2016 року наведені відомості щодо країни походження: ЕС Еквадор, проте відповідно до митної декларації стосовно товару №22 заявлено країну походження - EU Європейський Союз.

З приводу зазначеного, судом встановлено, що дійсно в інвойсі від 08 липня 2016 року стосовно товару в рядку №77, а не №22, по порядку в графі країна походження зазначено ЕС (Еквадор).

Разом із тим, до митного оформлення позивачем було надано лист компанії «ЕRMEL TRANS OU» (Естонія) від 02 серпня 2016 року №001/08/2016, який відображений в картці відмови як інші некласифіковані документи, з поясненнями про те, що на адресу ТОВ «ЕРМЕЛ ПЛЮС» прибув вантаж «Запасні частини до вантажних автомобілів» згідно інвойсу №024 від 08.07.2016 року та в позиції №77 інвойсу «Подшипник ступицы арт. 72230» допущена технічна помилка в графі країна походження. З огляду на зазначене, директор компанії «ЕRMEL TRANS OU» просив вважати вірним країну походження EU (EUROPEAN UNION) (а.с. 96).

Проаналізувавши вказані обставини, суд дійшов висновку, що сумніви відповідача стосовно вказаних розбіжностей щодо країни походження товару є безпідставними та спростовані наданими позивачем доказами. При цьому, вказані обставини були відомі відповідачу на час прийняття спірного рішення, проте невраховані ним.

Також відповідачем вказано на розбіжності в документах щодо банківських реквізитів Продавця, а саме зазначено, що відповідно до п. 13 зовнішньоекономічного договору від 23.02.2016 року наведені наступні відомості про банківські реквізити продавця: BANK: Hansapank ACC. 75 SWIFT CODE: ХНАВА-ЕЕ2Х, натомість в інвойсі від 08.07.2016 року №024 відомості про банківські реквізити відрізняються і наведені наступним чином: BANK: SWEDBANK AS, Tallin, Estonia ЕЕ23675355 S.W.I.F.T CODE: НАВАЕЕ2Х. Документів, які б підтверджували зміну банківських реквізитів продавця не надані.

Під час судового розгляду справи директор ТОВ «ЕРМЕЛ ПЛЮС» пояснив, що розбіжностей у банківських реквізитах не має, а BANK: Hansapank та BANK: SWEDBANK (Tallin, Estonia) є різними назвами одного і того ж банку в Естонії.

З приводу зазначено судом встановлено, що Swedbank є новою назвою банку Hansapank в Естонії. Крім того, суд враховує, що навіть за різної назви банку номер банківського рахунку в Контракті від 23.02.2016 року та інвойсі від 08.07.2016 року однаковий, а саме: ЕЕ23675355. Отже розбіжностей в банківських реквізитах Продавця (компанія «ЕRMEL TRANS OU» (Естонія) не існувало.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товару, митницею заявлено, що підставою для коригування митної вартості є те, що вартісні характеристики товарів, які наведені у митній декларації та є визначальними для перевірки митної вартості товару не підтверджуються жодним документом, а в інвойсі від 08.07.2016 року №024 відомості стосовно товарів та їх вартісних характеристик наведені в мінімальному обсязі та документи, що мають підтверджувати характеристики товарів та супроводжувати товари відповідно до п.1.1 зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року не надані.

Проте, суд не приймає обґрунтування Одеської митниці стосовно того, що вартісні характеристики товарів не підтверджуються жодним документом, оскільки до митного оформлення позивачем було надано документи, які підтверджують митну вартість товарів та передбачені статтею 53 Митного кодексу України, а саме: митну декларацію №500060804/2016/002252 від 20 липня 2016 року, митну декларацію №500060804/2016/002395 від 03 серпня 2016 року, зовнішньоекономічний контракт від №1 від 23 лютого 2016 року, міжнародну автомобільну накладну (СМR) №025 від 08 липня 2016 року, рахунок-фактура (інвойс) №024 від 08 липня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) від 08 липня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) від 8 липня 2016 року, декларацію про походження товару №025 від 08 липня 2016 року, митна декларація країни відправлення №16ЕЕ1310ЕЕ71729032 від 08 липня 2016 року, інші некласифіковані товаросупровідні документи (лист-пояснення компанії «ЕRMEL TRANS OU» №001/08/2016 від 02 серпня 2016 року).

Вказані документи не містять розбіжностей або суперечностей та є достовірними.

Що стосується зауважень до змісту інвойсу від 08 липня 2016 року №024, а саме стосовно того, що відомості стосовно товарів та їх вартісних характеристик наведені в інвойсі у мінімальному обсязі, суд зазначає, що інвойс (рахунок-фактура) є документом, який надається покупцеві продавцем і містить певний перелік товарів із зазначенням їх кількості та ціни, за якою вони повинні бути поставлені покупцю.

Дослідивши рахунок-фактуру (інвойс) №024 від 08 липня 2016 року, складений іноземним партнером позивача компанією «ЕRMEL TRANS OU», судом встановлено, що його складено у розгорнутій формі з відображенням наступної інформації: порядковий номер, артикул, найменування товару, фірма-виробник, країна походження, код товару, одиниця виміру, кількість, вага, ціна (EUR) та загальна сума (EUR) (а.с. 27-29).

Отже, суд вважає, що вказані зауваження митниці до змісту інвойсу від 08 липня 2016 року №024 не дають підстав для сумнівів щодо правильності визначення позивачем митної вартості товарів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, висловлені відповідачем сумніви щодо правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом ціною договору (контракту) не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою, розбіжностями у поданих документах для підтвердження заявленої митної вартості товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено тощо. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01.10.2013 року по справі № 21-354а13.

Разом із тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено, що в документах, які були подані декларантом для підтвердження митної вартості товару, наявні недостовірні відомості, розбіжності чи ознаки підробок, не спростована обґрунтованість визначення митної вартості згідно з контрактною ціною оцінюваного товару, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 МК України.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Інших переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом також не встановлено.

Відповідно до положень чч. 6-7 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст. 57 Митного кодексу.

Частиною 1 вказаної статті встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Однак відповідачем не надано доказів проведення відповідних консультацій з позивачем, що у сукупності з вищевикладеним є порушенням порядку визначення митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України.

Натомість, судом встановлено, що до митного оформлення декларантом були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством та які дають змогу визначити заявлену митну вартість товару, а відповідач не вказував на недостатність цих документів, тому витребування у декларанта додаткових документів є безпідставним.

Наявність підстав для витребування митним органом додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не може обумовлюватись лише формальними обставинами, які цей орган підводить під сумнівність митної вартості та лише за наявності підстав, визначених чинним законодавством, митний орган повинен витребовувати, а позивач - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати сумніви митниці.

Таким чином, судом встановлено, що з наданих позивачем документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору, та необхідність у застосуванні другорядних методів визначення митної вартості товару.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Одеською митницею безпідставно здійснено коригування, заявленої декларантом митної вартості товару та складено спірне рішення про коригування митної вартості товарів від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2.

З огляду на зазначене, суд вважає необхідним задовольнити адміністративний позов в частині скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2.

Що стосується позовних вимог про визнання заявленої декларантом митної вартості товару, що імпортується, суд у цій частині позову відмовляє, оскільки скасування рішення про коригування митної вартості товарів включає визнання заявленої декларантом митної вартості товару, та у повній мірі відновлює порушене право позивача.

Також суд не вбачає наразі правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з державного бюджету надмірно сплачених ввізного мита у сумі 2 007, 44 грн. та податку на додану вартість у сумі 10 043, 15 грн., оскільки вказані вимоги є передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 301 МК України, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364) (далі - Порядок повернення) визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2- 4 розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

За пунктами 2, 3 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147 (надалі - Порядок взаємодії) повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі Висновку про повернення. Зазначений Висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган ДКУ готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Отже, по-перше, повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

За таких обставин вимога позивача про стягнення надмірно сплачених митних платежів не є правильним способом захисту прав платника митних платежів.

По-друге, заявлені позивачем вимоги є передчасними, оскільки після звернення до митного орган із заявою про повернення надмірно/помилково сплачених митних платежів у випадку бездіяльності або необґрунтованої відмови митного органу щодо повернення митних платежів, належним способом захисту є зобов'язання судом митниці скласти та надати управлінню ДКСУ висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі №826/4418/14.

Отже, позовні вимоги щодо повернення надмірно сплачених митних платежів не можуть бути вирішені під час розгляду даної справи, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачами з цього питання ще не виникли.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 51, 69, 71, 72, 86, 94, 122, 158-163, 167, 254 КАС України, Митним кодексом України від 13.03.2012 року № 4495-VI, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРМЕЛ ПЛЮС» до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2, стягнення надмірно сплачених мита та податку на додану вартість задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04 серпня 2016 року №500060804/2016/000074/2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано судом 31 жовтня 2016 року.

Суддя О.В. Глуханчук