Справа № 804/1274/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 р. Справа № 804/1274/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
Судді Судді секретаря судового засідання Єфанової О.В., Ляшко О.Б., Безрученко К.В.,
представника позивача ОСОБА_6,
представника відповідача -1: Чернишової Я.С.,
представника відповідача - 2: Чернишової Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державного агентства земельних ресурсів України (Держземагентства України), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру України) про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,
03 березня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Державного агентства земельних ресурсів України (Держземагенства), з урахуванням уточненого адміністративного позову, про:
- визнання незаконним звільнення ОСОБА_5 з посади начальника відділу Державного агентства земельних ресурсів України у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області;
- скасування наказу Державного агентства земельних ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_5» від 17.02.2016 № 24-кт/а;
- поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника Відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області;
- стягнення з Державного агентства земельних ресурсів України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.02.2016 по день поновлення на посаді, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 159, 91грн.;
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на момент винесення попередження про вивільнення позивача відповідачем було порушено процедуру щодо попередження, а саме: запропоновано не всі вакантні посади у Відділі Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Л.М. щодо попередження про вивільнення начальника відділу Держземагентства у м. Дніпродзержинську ОСОБА_5 з неповним переліком вакантних посад станом на 11 грудня 2015 року, визнано протиправним та нечинним попередження голови комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України Шемелинець Л.М. про вивільнення начальника відділу Держземагентства у м. Дніпродзержинську ОСОБА_5 з неповним переліком вакантних посад станом на 11 грудня 2015 року. Таким чином, на думку позивача була порушена процедура його звільнення з посади, що в свою чергу є підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення його на посаді.
Відповідачі заперечили проти заявленого адміністративного позову з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов. Відповідачі зазначили, що постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру із реорганізацією Державного агентства земельних ресурсів України шляхом перетворення, а пунктом 5 цієї постанови визначено її правонаступництво. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Держгеокадастру, а також реорганізовано територіальні органи Держземагенства шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Дергеокадастру. Наказом комісії з реорганізації Держземагенства України від 29.09.2015 № 465 Відділ Держземагенства у м. Дніпродзержинську реорганізовано шляхом приєднання до відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. З урахуванням вищенаведеного, 11.12.2015 позивача було попереджено про наступне вивільнення, із запропонуванням йому вакантних посад головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду та головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру для подальшого працевлаштування у Відділі Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Враховуючи, що позивач не погодився на запропоновані посаді, наказом Держземагенства від 17.02.2016 № 24-кт/а ОСОБА_5 було звільнено з посади начальника відділу Держземагенства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, у зв'язку зі змінами в організації праці, згідно з п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Отже, на думку відповідача, звільнення ОСОБА_5 відбулося в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2016 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 24.03.2016.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року у цій справі залучено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгпокадастр) в якості другого відповідача.
У судовому засіданні 28.10.2016 позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідачів -1, -2 заперечив проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, наказом Держземагентства України від 24.10.2013 № 1749-кт/а ОСОБА_5 був призначений на посаду начальника відділу Держземагентства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області та виконував свої посадові обов'язки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру із реорганізацією Державного агентства земельних ресурсів України шляхом перетворення, а пунктом 5 цієї постанови визначено її правонаступництво. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Держгеокадастру, а також реорганізовано територіальні органи Держземагенства шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Держгеокадастру. Наказом комісії з реорганізації Держземагенства України від 29.09.2015 № 465 Відділ Держземагенства у м. Дніпродзержинську реорганізовано шляхом приєднання до Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.
У зв'язку із реорганізацією Державного агентства земельних ресурсів України та створенням Державної служби з питань геодезії, картографії, остання в квітні 2015 року оголосила конкурс на заміщення посад керівників 557 територіальних органів Держгеокадастру. У встановлені законом строки позивач подав до конкурсної комісії необхідні документи і був допущений до участі у відкритому конкурсі на заміщення посад начальника Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який відбувся 16 - 17 червня 2015 року в м. Києві. Рішенням конкурсної комісії від 18.06.2015 за результатами письмового іспиту та співбесіди з кандидатами ОСОБА_5 був визначений для призначення на посаду начальника відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Однак, протягом 6 місяців після прийняття рішення конкурсною комісією керівництво Держгеокадастру не видало наказ про його призначення на посаду начальника відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську.
11.12.2015 позивача було попереджено про наступне вивільнення, із запропонуванням йому вакантних посад головного спеціаліста з державного геодезичного нагляду та головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру для подальшого працевлаштування у Відділі Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Цим же попередженням ОСОБА_5 було повідомлено, що у разі відмови від запропонованих посад за перебігом двох місяців його буде звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач не погодився із запропонованими посадами та надав свої заперечення, в яких вказав, що за результатами конкурсу на посаду начальника відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області саме його кандидатуру було обрано конкурсною комісією для призначення, однак наказу про його призначення не винесено і фактично посада начальника відділу є вакантною, але йому не запропонована у попередженні про вивільнення. Крім надання заперечень ОСОБА_5 оскаржив попередження про вивільнення від 11.12.2015 до суду.
В подальшому, наказом Держземагенства України від 17.02.2016 № 24-кт/а позивача було звільнено з посади начальника Відділу Держземагенства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, у зв'язку зі змінами в організації праці, згідно з п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
18.02.2016 зроблено запис у трудовій книжці БТ-ІІ № 6084929 про звільнення позивача з посади начальника Відділу Держземагенства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області на підставі наказу Держземагенства України №24-кт/а від 17.02.2016.
Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 вищенаведеною статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно частин 1-3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Отже, як передбачено положеннями вищенаведеного законодавства, обов'язковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, порушення цієї обов'язкової для роботодавця умови може вважатися порушення процедури звільнення.
Щодо посилання відповідачів на відсутність погодження кандидатури позивача місцевою державною адміністрацією судами зазначено, що листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за результатами розгляду подання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 01.07.2015 року №ДС-5-2-0.15-5072/23-15, вказано про погодження призначення в тому числі ОСОБА_5 на посаду начальника Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Однак вищезазначене питання залишається не погодженим із головою державної адміністрації. 06.07.2015 відповідачем направлено голові Дніпропетровської обласної державної адміністрації листа за №ДЗА-13-28-0.15-5438/23-15 щодо погодження кандидатури, проте відповіді у встановлений Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади строк не надходило. При цьому, у зазначеній ним Типовій інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1242 від 30.11.2011 року, не встановлений певний кінцевий строк виконання документа щодо погодження головою Дніпропетровської обласної державної адміністрації кандидатури позивача на посаду начальника Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, та цей строк не зазначений суду і самим відповідачем, у зв'язку із чим зазначені твердження не прийняті судом до уваги.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та беручи до уваги те, що попередження про вивільнення ОСОБА_5 від 11.12.2015 визнано протиправним та нечинним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, суд вважає, що при звільненні позивача було порушено процедуру звільнення останнього, а тому оскаржений наказ Держземагенства України від 17.02.2016 № 24-кт/а «Про звільнення ОСОБА_5» є протиправним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_5 підлягає поновленню на посаді начальника Відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який є правонаступником Відділу Держземагентства у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, який припинено 29.04.2016.
За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 вересня 2016 року № 6-419цс16.
Відповідно до частини 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Згідно частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до пункту 5 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1389/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237 -1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова від 25 квітня 2012 року № 6-23цс12).
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, проаналізувавши посилання позивача на втрати немайнового характеру, які сталися внаслідок моральних страждань та переживань, заподіяних незаконними діями суб'єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру України) на користь ОСОБА_5 2000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки, відповідачі - суб'єкти владних повноважень діяли не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України та іншими нормативно-правовими актами, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5
У п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Керуючись ст. ст. 160 - 163, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_5 до Державного агентства земельних ресурсів України (Держземагентства України), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру України) про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства земельних ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_5» від 17.02.2016 № 24 - кт/а.
Поновити ОСОБА_5 на посаді начальника Відділу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, з 18 лютого 2016 року.
Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру України) на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 2000 ( дві тисячі) грн. 00 коп.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Постанова в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Царікова О.В. Єфанова О.Б. Ляшко