Справа № 489/1255/16-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 489/1255/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до рядового патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Ткаченко Вікторії Володимирівни, третя особа Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції, про звільнення від адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до рядового патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Ткаченко В.В., в якому, з урахуванням уточнення в червні 2016 року позовних вимог, просив суд звільнити його від адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., накладеного на нього постановою серії ПС1 №955133 від 13.03.2016р., обмежившись усним зауваженням, та закрити провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Позов обґрунтовував тим, що порушення, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення постановою від 13.03.2016р., є малозначним, таким, що не призвело до істотного порушення державних чи громадських інтересів. Відповідачем, при винесені спірної постанови порушено ст.ст. 280, 252 КУпАП в частині ненадання оцінки поясненням позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, не зазначено мотивів їх відхилення, а також ст.283 Кодексу щодо надання відривної квитанції із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30.08.2016р. позов задоволено частково. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №955133 від 13.03.2016р. про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за підставі ч.1 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на підставі п.1 ч.1 ст.255 КУпАП та п.5 Розділу І Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395, поліцейський правомірно виніс постанову про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, без складання протоколу, оскільки протокол складається тільки за правопорушення, передбачені частинами 3 і 4 ст.122 КУпАП.

Апелянт вважає помилковим посилання суду першої інстанції на Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р., так як після прийняття КСУ вказаного рішення Законом України від 14.07.2015р. №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» розширено перелік статтей, за які стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутністю, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що 13.03.2016р. рядовим патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Ткаченко В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №955133, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 13.03.2016р. о 10 год. 16 хв. керуючи транспортним засобом TOYOTA CAMRY 2.5, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Проспект Миру в м.Миколаєві здійснив перетин подвійної суцільної лінії, а також не виконав вимоги дорожнього знаку 3.23, чим порушив ПДР п.8.4.в, п.8.5.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 про скасування вказаної постанови, серед іншого, виходив з того, що розгляд відповідачем справи щодо позивача, який не погоджувався з фактом вчинення порушення, без обов'язкової стадії складання протоколу та на місці вчинення є неправомірним та це призвело до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.ст. 257, 268, 277, 279, 280 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком Ленінського районного суду м.Миколаєва. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Відповідно до пункту 4 Розділу І вказаної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Вчинене ОСОБА_1 правопорушення кваліфіковано відповідачем за ч.1 ст.122 КУпАП, тобто відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому, на думку колегії суддів, навіть у випадку оскарження порушником правопорушення і стягнення, яке на нього накладається, протокол не повинен бути складений відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис без жодних зауважень. Також, позивач своїм підписом підтвердив, що йому роз'яснено положення ст.ст. 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст.268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно ст.ст. 287-289 КУпАП.

Щодо посилань суду першої інстанції на Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р., згідно якого розгляд відповідачем справи щодо позивача, який не погоджувався із фактом вчинення правопорушення, без обов'язкової стадії складання протоколу та на місці вчинення правопорушення є неправомірним, то колегія суддів зазначає, що вказане Рішення КСУ прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015р. №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. В Рішенні КСУ не враховано розширення на законодавчому рівні компетенції органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення апеляційний суд звертає увагу на таке.

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначив, що в постанові серії ПС1 №955133 від 13.03.2016р. відповідач самостійно зазначила про відсутність на проїзній частині подвійної суцільної лінії, що, за висновками суду першої інстанції, унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.8.5 ПДР.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що постановою серії ПС1 №955133 від 13.03.2016р. ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за порушення п.8.4 в) (в частині здійснення повороту ліворуч при наявному дорожньому знаку 3.23 «Поворот ліворуч заборонено» Додатку 1 ПДР України) та п.8.5 ПДР (перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 Додатку 2 ПДР України).

Таким чином, встановивши порушення ОСОБА_1 п.8.4 в) ПДР, відповідачем правомірно здійснено кваліфікацію вказаного порушення за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі, визначеному вказаною нормою.

Щодо доводів позивача, що він рухався по пр. Миру в сторону автовокзалу і там відсутній дорожній знак 3.23, то такі доводи спростовуються наданими відповідачем доказами, а саме: записом з нагрудного відеореєстратора та фотофіксацією наявності вказаного дорожнього знаку по вул. Проспект Миру в м.Миколаєві.

Більше того, зазначаючи про малозначність вчиненого порушення ОСОБА_1, тим самим, визнає факт такого порушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що під час винесення постанови серії ПС1 №955133 від 13.03.2016р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Оскільки задовольняючи позов ОСОБА_1 судом першої інстанції порушено норми матеріального права, апеляційний суд, на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, доходить висновку про необхідність скасування постанови Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 серпня 2016 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197 ч.1 п.2, 198 ч.1 п.3, 202 ч.1 п.4, 205 ч.1 п.3, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 серпня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до рядового патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Ткаченко Вікторії Володимирівни про звільнення від адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.