Справа № 808/431/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року о 15 год. 32 хв.Справа № 808/431/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Дерманської К.О., Апракіної В.М.,

відповідача - Шавла Р.О., Андрієвської О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізькій»

до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізькій» (далі - позивач, ТОВ «ППК «Запорізький») до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, Токмацька ОДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №-99/22 від 16.01.2016.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентами ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М», оскільки товари/послуги від контрагентів були фактично отримані, оплачені та використані в господарській діяльності позивача. Також, зазначає про наявність всіх передбачених законодавством первинних документів, які надають право на формування валових витрат з урахуванням даних операцій та віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а висновок відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України (далі - ПК України) базується виключно на припущеннях та аналізі діяльності контрагентів позивача. Крім того зазначає, що не може нести юридичну відповідальність за недотримання контрагентом податкового законодавства, оскільки така відповідальність носить індивідуальних характер. Також, вказує на хибність висновків контролюючого органу про реалізацію позивачем м'яса курячого в живій вазі по ціні нижчій, ніж ціна його собівартості, оскільки відповідачем не було враховано, що основним видом господарської діяльності позивача є виробництво та реалізація яйця інкубаційного, а не діяльність з продажу м'яса курячого. Зазначає, що реалізація м'яса курячого здійснюється позивачем як реалізація супутньої продукції від основної діяльності, у зв'язку з чим витрати, пов'язані з вирощуванням курчат (біологічного активу), відносяться до собівартості інкубаційного яйця, а відповідно і податкові зобов'язання сплачувались позивачем з виробництва та реалізації основної продукції. В судовому засіданні представниками позивача підтримано заявлені позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М», оскільки встановлено відсутність у контрагентів позивача можливості для здійснення реальних господарських операцій з ТОВ «ППК «Запорізький», у тому числі за результатами аналізу господарських операцій по ланцюгу постачання. Також, вказує, що під час проведення перевірки встановлено факт реалізації продукції - м'яса курячого в живій вазі по ціні нижче, ніж ціна його собівартості, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість по загальній декларації сумі 837147,00 грн. Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили, з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «ППК «Запорізький» зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області, свідоцтво про державну реєстрацію від 21.01.2008 №0000368.

В період з 12.10.2015 по 23.11.2015 (з урахуванням продовження строку проведення перевірки) співробітниками Токмацької ОДПІ проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.08.2015, за результатами якої складено акт перевірки №428/22/35622694 від 30.11.2015 (далі - акт перевірки №428).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем, серед іншого:

- п.209.2 ст.209, п.185.1 ст.185, ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по спеціальній декларації в сумі 1 019 437,00 грн., в т.ч. за червень 2013 в сумі 6672,00 грн., за вересень 2013 - 678194,00 грн., за березень 2014 - 58255,00 грн., за квітень 2014 - 1557,00 грн., за травень 2014 - 122359,00 грн., за червень 2014 - 152400,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, ст.186, ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, а саме занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по загальній декларації в сумі 1985800,00 грн., в т.ч. за жовтень 2012 - 22773,00 грн., за січень 2013 - 8917,00 грн., за лютий 2015 - 36759,00 грн., за березень 2015 - 771421,00 грн., за квітень 2015 - 37648,00 грн., за травень 2015 - 97567,00 грн., за червень 2015 - 902170,00 грн., за липень 2015 - 52922,00 грн., за серпень 2015 - 55621,00 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки №428 подав до контролюючого органу письмові заперечення.

В ході розгляду письмових заперечень, відповідачем на підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України призначено документальну позапланову виїзну перевірку з питань, що стали предметом заперечень результатів планової перевірки.

В період з 16.12.2015 по 06.01.2016 співробітниками Токмацької ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань, що стали предметом заперечень результатів планової перевірки, оформлених актом №428, за період з 01.10.2012 по 31.08.2015, за результатами якої складено акт №1/22/35622694 від 14.01.2016 (далі - акт №1).

За результатами позапланової перевірки встановлено таке:

- щодо нереальності здійснення господарських операцій, в результаті чого встановлено заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість по спеціальній декларації в сумі 1 019 437,00 грн.: п.209.2 ст.209, п.185.1 ст.185, ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по спеціальній декларації в сумі 1 019 437,00 грн., в т.ч. за червень 2013 в сумі 6672,00 грн., за вересень 2013 - 678194,00 грн., за березень 2014 - 58255,00 грн., за квітень 2014 - 1557,00 грн., за травень 2014 - 122359,00 грн., за червень 2014 - 152400,00 грн.

- щодо нереальності здійснення господарських операцій, в результаті чого встановлено заниження суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по загальній декларації в сумі 31690,00 грн.: ст.185, ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, а саме занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по загальній декларації в сумі 31690,00 грн., т.ч. за жовтень 2012 в сумі 22773,00 грн., за січень 2013 на суму 8917,00 грн.

- щодо реалізації продукції - м'яса курячого в живій вазі по ціні нижче, ніж ціна його собівартості, в результаті чого встановлено заниження суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість по загальній декларації: п.188.1 ст.188 ПК України, а саме занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по загальній декларації в сумі 837147,00 грн., в т.ч. за лютий 2015 на суму 17003,00 грн., за березень 2015 - 492980,00 грн., за квітень 2015 - 13104,00 грн., за травень 2015 - 50520,00 грн., за червень 2015 - 235284,00 грн., за липень 2015 - 16831,00 грн., за серпень 2015 - 11423,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки 16.01.2016 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №-99/22, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2 798 249,00 грн., в т.ч. за основним платежем 1 865 499,00 грн. та 932750,00 грн. - штрафні санкції.

Не погодившись з прийнятими податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту позапланової перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості таких висновків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М», а також висновок контролюючого органу про реалізацію позивачем м'яса курячого в живій вазі по ціні нижчій ніж ціна його собівартості, у зв'язку з чим, на думку контролюючого органу, позивачем занижено зобов'язання з податку на додану вартість.

Щодо заниження суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 837 145,00 грн. у зв'язку з реалізацію м'яса курячого в живій вазі по ціні нижчій, ніж ціна його собівартості, суд зазначає наступне.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що позивачем при реалізації м'яса курячого в живій вазі не враховано ціну реалізації такого м'яса у співвідношенні з ціною придбання курчата, не враховані витрати по вирощуванню такого курча, тобто не враховані показники рахунку - витрати, що обліковуються на рахунку 231 "Виробництво".

Суд зазначає, що відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «ППК «Запорізький» є сільськогосподарським виробником, основним видом діяльності якого є розведення свійської птиці (КВЕД 01.47).

Сторонами підтверджено, що протягом перевіряємого періоду позивачем здійснювалась господарська діяльність з виготовлення та реалізації яйця інкубаційного, яке є основною продукцією виробництва.

При цьому, представники позивача зазначили, що курча (молодняк), які придбавались ТОВ «ППК «Запорізький», обліковувались підприємством не як товарні запаси, а як біологічний актив на рахунку «213» Біологічні активи.

Суд зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 18.11.2005 №790 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 30 «Біологічні активи».

Відповідно до п.4 Положення №790 біологічний актив - тварина або рослина, яка в процесі біологічних перетворень здатна давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди.

Пунктом 5 Положення №790 визначено, що біологічний актив та/або сільськогосподарська продукція визнаються активом, якщо існує імовірність отримання підприємством у майбутньому економічних вигод, пов'язаних з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Згідно з п.17 Положення №790 витрати, пов'язані з біологічними перетвореннями біологічних активів, визнаються витратами основної діяльності. Облік витрат ведеться за окремими об'єктами обліку витрат (окремі види біологічних активів та/або їх група) відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

В додатку до Положення №790 наведено приклади біологічних активів і сільськогосподарської продукції, так, наприклад до активу - доросла птиця, сільськогосподарською продукцією, на яку поширюються Положення (стандарт) 30, відносяться яйця та пташиний послід, а продуктами переробки, на які не поширюється Положення (стандарт) 30, є м'ясопродукти.

Судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивачем здійснювалась закупівля молодняка курчат, які після придбання вирощувались позивачем до репродуктивного віку (120-126 днів) та в подальшому пересаджувались до промислового майданчику для отримання продукції - яйця інкубаційного.

Витрати по вирощуванню біологічних активів (курчат) до репродуктивного віку позивачем акумулюються на «23» рахунку як незавершене виробництво, а в подальшому відносяться до вартості основної продукції - інкубаційного яйця, пропорційно планової кількості, що планується отримати підприємством.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що по досягненню куркою відповідного віку (до 12 місяців), у зв'язку із зниженням рівня репродукційних властивостей та зменшення кількості виготовлення куркою яєць, позивачем така птиця реалізується населенню та підприємствам на забій. Продаж курей позивачем відображався у бухгалтерському та податковому обліку за рахунками: дебет «231» - кредит «213»; дебет «272» - кредит «231».

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що витрати, пов'язані з придбанням та вирощуванням курчат (біологічного активу), відносились позивачем до собівартості інкубаційного яйця, відповідно і податкові зобов'язання нараховувались позивачем у складі виробництва та реалізації основної продукції - інкубаційного яйця. Зазначені обставини представниками відповідача не заперечуються.

Суд погоджується з позицією позивача, що під час продажу курчат, які непридатні для подальшого використання для виготовлення яєць, такий товар залишається біологічним активом та реалізується позивачем, як супутня продукція від діяльності з виготовлення інкубаційних яєць.

Таким чином, оскільки собівартість м'яса курячого включена до собівартості основної продукції - яйця інкубаційного, при реалізації якого відбувається нарахування податку на додану вартість, збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість по операціях з продажу м'яса курячого має наслідком повторне збільшення суми витрат на придбання та утримання курчат, які були вже включені до собівартості виготовленого яйця, та фактично призводить до подвійного оподаткування податком на додану вартість.

При цьому, судом не приймається посилання відповідача на приписи наказу Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 №132 «Про затвердження Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств», оскільки дія вказаних Методичних рекомендацій поширюється на структурні підрозділи несільськогосподарських підприємств, що займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, проте, позивач є сільськогосподарським підприємством.

Також, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що контролюючим органом здійснено донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 837145,00 грн. в межах загальної декларації, проте, не враховано, що по операціях з виготовлення та реалізації сільськогосподарської продукції позивач є платником податку на додану вартість за спеціальним режимом оподаткування.

Відповідно до п.209.2 ст.209 ПК України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, висновки відповідача про те, що подальша реалізація м'яса курячого, яке є супутньою продукцією від діяльності з виготовлення інкубаційних яєць, не відноситься до сільськогосподарських операцій, є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень контролюючого органу про заниження позивачем суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість по загальній декларації по операціях з реалізації продукції - м'яса курячого в живій вазі.

Щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М», суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» п.198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться, крім іншого, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз значених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку, наявність належним чином складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної.

З матеріалів справи судом встановлено, що 31 серпня 2011 року між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Олтак» укладено договір підряду №010811, відповідно до п.1.1 якого підрядник - ТОВ «Будівельна компанія «Олтак» бере на себе зобов'язання виконати будівельно-монтажні роботи по реконструкції їдальні під офісне приміщення за адресою вул.Електрозаводська, 3, м. Запоріжжя, відповідно проектно-кошторисної документації, затвердженої сторонами, в свою чергу замовник - ТОВ «ППК «Запорізький» зобов'язується оплатити виконані роботи в строк визначений п.5.4.1 даного договору (а.с.4-5, т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до матеріалів справи надано локальний кошторис №2-1-1 на загально будівельні роботи, договірну вартість на реконструкцію їдальні по вул. Електрозаводська, 3 у м. Запоріжжя, під офісне приміщення (а.с.6-9, т.2)

Крім того, судом встановлено, що 02 листопада 2012 року між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Олтак» було укладено додаткову угоду №22 до договору підряду №010811 від 31.08.2011, відповідно до якої сторони дійшли згоди про додаткове виконання робіт з благоустрою території офісної будівлі (а.с.10, т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій до матеріалів справи надано договірну вартість на реконструкцію їдальні по вул. Електрозаводська, 3 у м. Запоріжжя, під офісне приміщення щодо благоустрою, локальний кошторис №2-1-1 на загально будівельні роботи щодо благоустрою, підсумкову відомість ресурсів (витрати - по прийнятим нормам), довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт прийняття виконаних будівельних робіт (а.с.11-20, т.2).

Також, на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Будівельна компанія «Олтак» позивачем до матеріалів справи надано податкову накладну №2 від 27.12.2012, оплата наданих послуг підтверджується наданою до матеріалів справи випискою з банку (а.с.21-22, т.2).

Крім того, судом встановлено, що 03.12.2012 між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Олтак» укладено додаткову угоду №25 до договору підряду №010811 від 31.08.2011, якою сторонами було додатково обумовлено виконання опоряджувальних робіт офісної будівлі (а.с.23, т.2).

На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надано договірну вартість на реконструкцію їдальні по вул. Електрозаводська, 3 у м. Запоріжжя щодо офісних приміщень, локальний кошторис №2-1-1 на загально будівельні роботи щодо офісного приміщення, підсумкова відомість ресурсів, довідку про вартість виконаних будівельних робіт (витрати), акт приймання виконаних робіт (а.с.24-36,т.2, а.с.17-27, т.3).

Також, на підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Будівельна компанія «Олтак» позивачем до матеріалів справи надано податкову накладну №6 від 27.12.2012, оплата наданих послуг підтверджується наданою до матеріалів справи випискою з банку (а.с.37, т.2).

Крім того, на підтвердження виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення за адресою вул. Електрозаводська, 3 у м. Запоріжжя, позивачем до матеріалів справи надано копію договору купівлі - продажу, відповідно до якого позивачем у ВАТ «Електротехнологія» придбано нежитлове приміщення - їдальні, яке розташоване за адресою вул. Електрозаводська, 3 у м. Запоріжжя, в якому в подальшому проводилась реконструкція (а.с.177-180, т.3).

Також, до матеріалів справи надано рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 10.02.2011 №44, яким надано дозвіл на проектування та реконструкцію будівлі їдальні (літ.Б-2) по вул. Електрозаводській, 3, під офісну будівлю, а також декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.05.2012 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, щодо реконструкції нежитлового приміщення під офісне приміщення, які зареєстровані у встановленому законодавством порядку у Департаменті Державної архітектурно - будівельної інспекції у Запорізькій області (а.с.185-198, т.3).

Суд зазначає, що характер виконаних господарських операцій відповідає предмету укладеного правочину та видам діяльності позивача та його контрагента.

Також, судом встановлено, що 25 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ «Акцентагро» укладено договір поставки №250414 продавець - ТОВ «Акцентагро» приймає на себе зобов'язання поставити та передати покупцю - ТОВ «ППК «Запорізький» жмих соєвий, масло соєве, а покупець приймає на себе зобов'язання в порядку та на умовах, викладених в тексті даного договору, прийняти та оплатити поставлений товар (а.с.38-39, т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ «Акцентагро» до матеріалів справи надано специфікації, видаткові накладні, рахунки на оплату, ветеринарне свідоцтво видане ТОВ «Акцентагро», якісні посвідчення на жмих соєвий, податкові накладні, акти приймання передачі. Транспортування придбаного товару підтверджується наданими до матеріалів справи товарно - транспортними накладними, оплата підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з банку (а.с.40-80, т.2).

Крім того, судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Сапсан-Юг».

Так, 28 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ «Сапсан-Юг» договір поставки №3-159, відповідно до п.1.1 продавець - ТОВ «Сапсан-Юг» зобов'язується поставити в обумовленні строки покупцю - ТОВ «ППК «Запорізькій», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, а саме жмих соняшника у відповідності ГОСТ 80-96, номенклатура кількість, об'єм, вартість якого обумовлені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору (а.с.84-85, т.2).

На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надано специфікації, видаткові накладні, рахунки на оплату, акти приймання-передачі придбаного товару, ветеринарні свідоцтва щодо придбаної продукції, якісні посвідчення на товар, податкові накладні. Транспортування придбаного товару підтверджується наданими до матеріалів справи товарно - транспортними накладними, оплата підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з банку (а.с.86-114, т.2).

Під час розгляду справи судом встановлено, що товар який придбавався позивачем у контрагентів ТОВ «Акцентагро» та ТОВ «Сапсан-Юг», відповідно до товарно-транспортних накладних транспортувався на адресу м.Нікополь, вул. Електрометалургів, 302.

З матеріалів справи встановлено, що з метою подальшого використання придбаної продукції - жмих соєвий та соняшниковий, позивачем укладено договір №П394 на переробку давальницької сировини від 01.01.2013, відповідно до п.1.1 якого виконавець - ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» на протязі строку дії договору зобов'язується виготовляти з належного замовнику - ТОВ «ППК «Запорізький» давальницької сировини, готову продукцію - комбікорм, а замовник зобов'язується прийняти продукцію та оплачувати вартість послуг по виробництву продукцію у відповідності з положеннями даного договору (а.с.115-117, т.2).

Відповідно до п.4.2 договору №П394 умовами передачі сировини є: СРТ - ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський», Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.Електрометалургів, 302, або по іншим умовам, додатково узгодженими сторонами.

Транспортування готової продукції - комбікорму від ТОВ «Птахокомплекс «Дніпровський» на адресу позивача підтверджується наданими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними, а також актами прийняття готової продукції (а.с.136-151, т.3).

Також, використання готової продукції підтверджується наданими до матеріалів справи актами списання комбікорму, звідними відомостями, звітами про рух сировини та готової продукції (а.с.30-209, т.4).

Отже, зазначені господарські операції в повній мірі співвідноситься з основним видом діяльності позивача.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що 29 травня 2013 року між позивачем та ТОВ «Віканта Груп» укладено договір підряду №2003/29, відповідно до п.1.1 якого замовник - ТОВ «ППК «Запорізький» доручає, а підрядник - ТОВ «Віканта Груп» приймає на себе виконання будівельно - монтажних робіт по гідроізоляції фундаменту на об'єкті «Поточний ремонт санпропускника, площадка №1 с. Веселе» (а.с.118-121, т.2).

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до матеріалів справи надано договірну вартість на будівництво ТОВ «ППК «Запорізький» по гідроізоляції фундаментів санпропускника, локальний кошторис №2-1-1 на гідроізоляцію фундаменту, підсумкову відомість ресурсів, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт прийняття виконаних будівельних робіт (а.с.122-134, т.2).

Крім того, в матеріалах справи міститься належним чином оформлена податкова накладна від 05.06.2013 №20, оплата наданих послуг підтверджується наданою до матеріалів справи випискою з банку, якою підтверджується списання коштів з рахунків позивача на користь ТОВ «Віканта Груп» (а.с.135-137, т.2).

Також, судом встановлено, що 16 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ «Уніплаза» укладено договір поставки №З 320, відповідно до п.1.1 продавець - ТОВ «Уніплаза» зобов'язується поставити в обумовлені строки - покупцю - ТОВ «ППК «Запорізький», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, а саме, лузгу соняшника, номенклатура, кількість, об'єм, вартість якого визначені в специфікаціях, які є не від'ємною частиною даного договору (а.с.138-140, т.2).

Відповідно наданої до матеріалів справи специфікації №1 позивачем придбано у ТОВ «Уніплаза» лузгу соняшника, кількістю 20 тон, загальною вартістю 11000,00 грн., в т.ч. ПДВ 1833,33 грн. (а.с.142, т.2).

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем до матеріалів справи надано видаткову накладну №РН-0419/01 від 19.04.2014, податкову накладну від 19.04.2014 №14 (а.с.145-146, т.2).

Транспортування придбаного товару підтверджується наданою до матеріалів справи товарно-транспортною накладною (а.с.143-144, т.2), на підтвердження здійснення оплати до матеріалів справи надано виписку з банку (а.с.147-148, т.2).

На підтвердження використання лузги у власній господарській діяльності до матеріалів справи надано накладну на переміщення №401 від 10.06.2014 та акт списання від 13.06.2014, відповідно до яких лузгу використано як підстилку (а.с.12-13, т.4).

Також, судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Трейд Лайн М», з яким позивачем було укладено договір підряду №3/07 від 07.08.2013, відповідно до п.1.1 якого підрядник - ТОВ «Трейд Лайн М» бере на себе зобов'язання виконати роботи по утепленню корпусів проммайданчиків ТОВ «ППК «Запорізький» №1, №2, №3, №4, згідно проектно-кошторисної документації, затвердженої сторонами (а.с.28-32, т.3).

На підтвердження виконання умов господарської операції до матеріалів справи надано довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти прийняття виконаних будівельних робіт, підсумкові відомості ресурсів (а.с.38-59, т.3).

Оплата виконаних ТОВ «Трейд Лайн М» робіт підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з банку (а.с.33-35, т.3). Також, в матеріалах справи містяться копії належним чином оформлених податкових накладних, виписаних ТОВ «Трейд Лайн М» (а.с.36-37, т.3).

На підтвердження необхідності виконання робіт з утеплення корпусів проммайданчиків, що зумовило укладання договору з ТОВ «Трейд Лайнм М», до матеріалів справи надано акти дефектовки поліуретанового утеплення на проммайданчиках №1, №2, №3, №4, відповідно до яких у незадовільному стані знаходилось приблизно 90% покриття (а.с.165-168, т.3). Крім того, 15.02.2013 позивачем складено протокол за результатами обстеження поліуретанового покриття, в якому визначено відновити покриття та залучити до виконання таких робіт спеціалізовану організацію (а.с.169, т.3).

Крім того з матеріалів справи встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Реалнет», на підставі укладеного договору від 30.12.2011 №84/2011, щодо надання позивачу послуг з ремонту та повірки лічильника, технічне обслуговування АСКОЕ, технічне обслуговування АСКОЕ (а.с.2-5, т.4).

На підтвердження здійснення господарської операції до матеріалів справи надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні від 18.03.2014 №№57,58 та від 31.03.2014 №77. Оплата наданих послуг підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з банку (а.с.6-21, т.4).

На підтвердження наявності у позивача Автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ) до матеріалів справи надано додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електроенергії, укладеної у зв'язку з впровадженням у дію АСКОЕ, та технічне завдання затверджені керівниками ТОВ «ППК «Запорізький» та ТОВ «Реалнет» (а.с.22-29, т.4).

Суд зазначає, що надані до матеріалів справи копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М» по вказаним господарським операціям, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця/замовника та продавців/підрядників, одиниці виміру товару/послуг, кількість товару, ціну товару, та в повному обсязі відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Проте суд зазначає, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплата грошових коштів не може слугувати підставою для висновків про реальність господарських операцій за відсутності факту придбання товару/послуг.

Так само, як і сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені позивачем з ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М» договори безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а саме: договори з ТОВ «Олтак», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Трейд Лайн М» укладені позивачем у зв'язку з необхідності поліпшення умов господарської діяльності та необхідністю проведення будівельно-оздоблювальних робіт на виробничих потужностях та офісних приміщеннях, установки та обслуговування електричного устаткування; укладання договорів з ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Уніплаза» обумовлено необхідністю придбання сировини для виготовлення комбікорму, який в подальшому використовувався для вигодовування курчат, а також матеріалу, який використовувався як підстилка на проммайданчиках (лузга соняшникова).

Зазначені обставини вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов'язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М».

З акту перевірки судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Акцентагро» став висновок про не підтвердження поставки товару - макуха та жмих соєвий по ланцюгу постачання ТОВ «Сервіс-Торгпоставка», ТОВ «Дюк-Україна», ТОВ «Венден Груп», ТОВ «Айт Ком» - ТОВ «Акцентагро» - ТОВ «ППК «Запорізький», разом з тим, суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, яка свідчить про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, оскільки така податкова інформація, у тому числі акт перевірки або акт про неможливість проведення зустрічної звірки, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами, оскільки норми ПК України не містять вимог про необхідність коригування платником податку правомірно визначеного податкового кредиту з податку на додану вартість у зв'язку з тим, що підприємства, з якими мав правові відносини контрагент такого платника податку, порушують вимоги податкового законодавства.

Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Сапсан Юг» контролюючим органом в акті перевірки зроблено висновок про нереальність господарських операцій, у зв'язку з тим, що відповідно до даних автоматизованої системи АС «Податовий блок» підсистеми «Результати співставлення ПЗ та ПК» було встановлено відсутність податкових зобов'язань з податку на додану вартість у ТОВ «Сапсан Юг», а також контролюючим органом зазначено про те, що у зв'язку з відсутністю сертифікатів походження товару не можливо встановити походження товару придбаного позивачем.

Суд зазначає, що у разі невиконання ТОВ «Сапсан Юг» вимог податкового законодавства України, в тому числі у разі ухилення від сплати податків, або за наявності у контролюючого органу інформації про порушення таким суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи, оскільки сама по собі несплата податку продавцем (не віднесення сум коштів по операціях до складу податкових зобов'язань) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Щодо відсутності сертифікату походження товару, суд зазначає, що сертифікат походження не є документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції, а його відсутність жодним чином не вказує на нереальність господарських операцій між контрагентами.

Також, судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій з ТОВ «Олтак», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Трейд Лайн М», серед іншого, став висновок відповідача про відсутність вказаних підприємств за юридичною адресою та відсутність потужностей для виконання умов договорів з позивачем.

Суд зазначає, що відсутність за юридичною адресою не свідчить про нереальність господарських операцій між контрагентами, оскільки податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, тому посилання податкового органу лише на відсутність за місцем знаходження не має правових наслідків, та не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Стосовно посилань контролюючого органу на відсутність у контрагентів позивача потужностей для здійснення операцій, суд зазначає, що відповідно до договорів підряду укладених з ТОВ «ППК «Запорізький», ТОВ «Олтак», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Трейд Лайн М» виступали в якості підрядників та не були позбавлені можливості залучити до виконання умов таких договорів третіх осіб.

Стосовно посилань контролюючого органу про наявність кримінального провадження №0000027 від 27.11.2012 щодо громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які начебто використовували ТОВ «Віканта Груп» для прикриття незаконної діяльності, суд зазначає, що сам факт відкриття кримінального провадження відносно посадових осіб підприємства з урахуванням презумпції невинуватості не є беззаперечним доказом вчинення ними кримінального правопорушення та не може вказувати на будь-яку незаконну діяльність даних осіб. Належним доказом фіктивного підприємництва або вчинення іншого кримінального правопорушення у сфері господарської діяльності є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, оскільки до цього така інформаціє не має доказової сили, та на підставі такої інформації господарські операції між контрагентами не можуть бути визнані фіктивними.

Проте, станом на момент розгляду справи по суті, відповідачем до суду не надано доказів наявності обвинувального вироку суду стосовно посадових осіб ТОВ «Віканта Груп», яким їх визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та підтверджено відсутність господарських операцій між ТОВ «Віканта Груп» та ТОВ «ППК «Запорізький» у перевіряє мий період.

По-друге, з матеріалів справи судом встановлено, що договори між ТОВ «Віканта Груп» та ТОВ «ППК «Запорізький», а також первинні документи були підписані/виписані уповноваженою особою Мельниченко Р.М., тобто іншою особою, ніж ті, щодо яких відкрито кримінальне провадження №0000027 від 27.11.2012.

Також, суд зазначає, що навіть у разі встановлення факту створення ТОВ «Віканта Груп» для прикриття незаконної господарської діяльності інших суб'єктів господарювання, як про те зазначено в акті перевірки, дана обставина не свідчить про безтоварність всіх господарських операцій з таким контрагентом, оскільки таке підприємство поряд з прикриттям незаконної діяльності інших підприємств може здійснювати також реальні господарські операції, що зумовлює відсутність підстав для застосування негативних наслідків для контрагентів такого суб'єкта господарювання, за умови реального здійснення господарської операції.

Крім того, судом не приймаються до уваги посилання контролюючого органу, як на підставу нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Реалнет», на наявність відкритого кримінального провадження відносно постачальника ТОВ «Реалнет» - ТОВ «Ю-КК Зевс», відкритого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України, оскільки як зазначалось судом раніше, предметом дослідження контролюючого органу повинні бути безпосередньо господарські взаємовідносини між ТОВ «ППК «Запорізький» та ТОВ «Реалнет».

Доказів наявності обвинувального вироку суду відносно посадових осіб ТОВ «Реалнет», з якими позивачем укладалась угода на надання послуг, до матеріалів справи не надано, та підчас прийняття контролюючим органом спірного рішення такий вирок відсутній, доказів протилежного суду не надано.

Крім того, як зазначено в акті перевірки кримінальне провадження відкрито у зв'язку з ліквідацією «конвертаційного центру», який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формування незаконного податкового кредиту та переведення безготівкових коштів у готівку на території м. Києва та інших регіонів України.

Таким чином, в акті перевірки зазначено про незаконне формування ТОВ «Ю-КК Зевс» податкового кредиту реальному сектору економіки, тобто в акті перевірки ТОВ «Реалнет» фактично віднесено до реального сектору економіки.

Отже, навіть за умови наявності відносин між ТОВ «Реалнет» та ТОВ «Ю-КК Зевс» щодо надання останнім послуг з незаконного формування податкового кредиту, дана обставина жодним чином не свідчить про нереальність господарських взаємовідносин ТОВ «Реалнет» з його контрагентами, зокрема з ТОВ «ППК «Запорізький».

Крім того, судом за допомогою повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень було виготовлено копії вироку Солом'янського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №0000161 від 30.09.2014 та вироку Солом'янського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні №000181 від 25.07.2014 (вироків по кримінальних провадженнях на які посилалися в запереченнях представники контролюючого органу), з яких встановлено, що вказані кримінальні провадження жодним чином не стосуються господарських взаємовідносин ТОВ «ППК «Запорізький» з контрагентами ТОВ «Віканта Груп» та ТОВ «Реалнет», а від так не можуть бути використанні як доказ для підтвердження обґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Суд зазначає, що згідно зі ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Олтак», ТОВ «Акцентагро», ТОВ «Сапсан-Юг», ТОВ «Віканта Груп», ТОВ «Реалнет», ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Трейд Лайн М» з поставки товарів та надання послуг спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізькій» в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізькій» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 16.01.2016 №-99/22.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 41974,00 грн. (сорок одна тисяча дев'ятсот сімдесят чотири гривні 00 коп.), присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізькій» за рахунок бюджетних асигнувань Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко