Справа № 803/891/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Справа № 803/891/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В.,
при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Командування Сухопутних військ Збройних сил України про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання протиправними дій військової частини польова пошта НОМЕР_1 по розгляду рапортів позивача від 31.12.2015 року та 13.01.2016 року щодо надання йому вихідних днів в зв`язку зі здачею крові учасникам АТО, визнання протиправними рішень вказаної військової частини - про призначення службового розслідування, оформленого наказом №38 від 18.01.2016 року, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення його в зв`язку з цим преміювання в лютому 2016 року та скасувати їх, визнати протиправними дії оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України по розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, оформлені листом №501/137 від 18.01.2016 року, а також дії Командування Сухопутних військ Збройних сил України по розгляду звернень ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію» від 01.01.2016 року та 18.01.2016 року, оформлені листами №116/8/601 від 15.01.2016 року та №116/11/1477 від 01.02.2016 року і зобов`язати вказаних суб`єктів владних повноважень належним чином розглянути зазначені звернення.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
- поданий 31.12.2015 року позивачем рапорт про надання трьох вихідних днів 04-06.01.2016 року згідно з трьома довідками про здачу крові, а також додаткового вихідного дня 11.01.2016 року для надання можливості здати кров був неналежним чином розглянутий командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) та наданий лише один вихідний день 06.01.2016 року, що позбавило ОСОБА_1 прав, наданих йому чинним законодавством України;
- скарга від 02.01.2016 року, направлена по факту неналежного розгляду рапорту від 31.12.2016 року до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з вимогами щодо встановлення причин порушення командиром ВЧ НОМЕР_1 прав позивача як донора крові, відновлення порушених прав, як і звернення 01.01.2016 року на урядову «гарячу лінію» з даного питання, не були фактично розглянуті по суті, а відповіді на скаргу (від 18.01.2016 року) та звернення (від 15.01.2016 року) були формальними;
- поданий 13.01.2016 року позивачем рапорт про надання вихідних днів 19.01.2016 року згідно з довідкою про здачу крові від 20.01.2015 року, та 18.01.2016 року - для надання можливості здати кров був зареєстрований канцелярією ВЧ НОМЕР_1 14.01.2016 року і 16.01.2016 року безпосередній командир ОСОБА_1 солдат ОСОБА_2 усно повідомив позивача про задоволення вимог даного рапорту, в зв`язку з чим 18.01.2016 року ОСОБА_1 здав кров, що свідчить про правомірність дій позивача щодо відсутності в розташуванні ВЧ НОМЕР_1 у вказану дату;
- відповідь Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (далі КСВ ЗСУ) від 01.02.2016 року на звернення позивача на урядову «гарячу лінію» від 18.01.2016 року про перешкоджання ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 у реалізації його права як донора була формальною і не вирішувала порушених у зверненні питань;
- за результатами проведеного службового розслідування щодо неявки ОСОБА_1 на ранкове шикування 18.01.2016 року останнього було незаконно позбавлено преміювання та притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, оскільки в даному випадку стався невихід військовослужбовця на військову службу з поважних причин, що жодним чином не було враховано при проведенні такого службового розслідування.
Представник ОК «Захід» в письмовому запереченні на адміністративний позов від 18.10.2016 року заперечив проти правомірності заявлених до ОК «Захід» позовних вимог та просив в задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи належним розглядом поданої 02.01.2016 року скарги та своєчасним наданням обґрунтованої відповіді на дану скаргу від 18.01.2016 року.
ВЧ НОМЕР_1 та КСВ ЗСУ письмових заперечень на адміністративний позов не подали, натомість подали через канцелярію суду 18.10.2016 року та 31.10.2016 року клопотання про долучення документів до матеріалів справи.
В судове засідання позивач та представники відповідачів не прибули, ухвали суду від 05.10.2016 року про відкриття провадження у справі та про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду, а також судова повістка від 19.10.2016 року про виклик в судове засідання на 31.10.2016 року, надіслані на адресу позивача: АДРЕСА_1 , повернуті суду поштовим відділенням зв`язку з поміткою «не запит». Разом з тим, до матеріалів справи, до відкриття провадження у даній справі було долучено заяву ОСОБА_1 від 21.09.2016 року, сторінка 2 якої містила, окрім іншого, клопотання про розгляд справи за його відсутності в зв`язку з направленням військової частини, у якій останній проходить службу, з 21.09.2016 року в зону проведення АТО.
Крім того, представником ОК «Захід» та КСВ ЗСУ 31.10.2016 року подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною першою статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, оскільки представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, при цьому позивачем та представником відповідачів 2 та 3 були заявлені письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних у ній доказів, тому суд дійшов висновку, що дану справу можливо розглянути за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Розглянувши доводи, викладені позивачем у позовній заяві, дослідивши подані суду письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч.1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).
Так поняття заяви (клопотання) закріплено в ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону, де вказується, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:
порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);
створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Водночас, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що на його заяву від 19.10.2015 року поширюються вимоги Закону України «Про звернення громадян», з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
З аналізу вищезазначеної норми, слідує, що військовослужбовці мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Оскільки даний адміністративний позов поданий військовослужбовцем, і він пов`язаний виключно з обставинами виконання ним військового обов`язку, зокрема, проходження військової служби, а тому на вищезазначені правовідносини не поширюється порядок розгляду звернень громадян-військовослужбовців, встановлений Законом України «Про звернення громадян».
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, іншими законами та нормативно-правовими актами.
Згідно із пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 №722, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.12.2005 за № 1512/11792, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі Інструкція), яка встановлює порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі органи військового управління) та визначає порядок контролю за його дотриманням.
Згідно із п. 1.4 даної Інструкції, у роботі з письмовими та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, реального поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.
Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Пунктом 2.5.3. та 2.5.4. Інструкції передбачено, що відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, який отримав ці звернення і до компетенції якого входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму нормативного акта і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно із пунктами 2.6 Інструкції усі звернення, що надійшли поштою або з особистого приймання, повинні прийматися, попередньо розглядатися та централізовано реєструватися в день їх надходження на реєстраційно-контрольних картках (додаток 1), придатних для обробки на персональних комп`ютерах або в журналі реєстрації звернень громадян, зразок якого встановлений додатком 4 до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Конверти, у яких надійшли звернення, зберігаються і додаються до документів у разі, якщо лише за конвертом можна встановити адресу відправника, час відправлення та одержання документа або якщо у конверті відсутні окремі документи чи встановлено невідповідність номерів документів номерам на конверті.
Відповідно до пункту 2.14 Інструкції щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України «Про звернення громадян».
Пунктом 3.3 Інструкції вказано, що після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії):
уносить до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян або реєстраційно-контрольної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян;
здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам;
забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.
Звернення громадян, одержані органом військового управління для виконання, в обов`язковому порядку обліковуються в журналі обліку звернень цього органу військового управління або заводиться реєстраційно-контрольна картка.
При цьому, п. 3.5 Інструкції встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
В межах розгляду даної адміністративної справи суду необхідно надати оцінку діям (бездіяльності) відповідачів під час розгляду рапортів, скарги та звернень позивача на відповідність їх нормам Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 року №722, в частині своєчасності їх вчинення та повноти вирішення порушених в заяві питань, а також діям ВЧ НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та оформлення його результатів у вигляді притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Судом встановлено, що 31.12.2015 року ОСОБА_1 , який згідно з витягом з наказу №255 від 19.11.2015 року призначений на посаду водія зенітного ракетного взводу танкового батальйону наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.10.2015 року №115-РС, подав рапорт т.в.о. командира танкового батальйону ВЧ НОМЕР_1 про клопотання перед вищим командуванням щодо надання йому вихідних днів 04.01.2016 року, 05.01.2016 року, 06.01.2016 року згідно з довідками щодо надання донорам пільг в 2015 році від 20.01.2015 року №174, від 24.04.2015 року №2510, від 22.07.2015 року №4524, а також вихідного дня 11.01.2016 року для здачі крові.
Згідно з резолюцією командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 позивачу надано дозвіл на один вихідний день 06.01.2016 року.
01.01.2016 року позивач звернувся на урядову «гарячу лінію» за номером 0-800-507-309 (реєстраційний індекс МУ-4623568) зі скаргою на командира ВЧ НОМЕР_1 щодо неправомірної заборони здачі крові учасникам АТО та заборони використання вихідних днів за вже здану кров.
02.01.2016 року позивач звернувся до ОК «Захід» з письмовою скаргою на дії військового керівника - командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 (вх.№М-41/з від 12.01.2016 року) у якій просив встановити причини порушення останнім прав позивача як донора крові, забезпечити право на здачу крові та отримання вихідних днів за вже здану кров, забезпечити право позивача на надання пояснень з приводу питань, порушених у скарзі та надати належним чином завірені копії всіх матеріалів, зібраних в ході перевірки, разом з повідомленням про ухвалене за результатами розгляду рішення.
15.01.2016 року т.в.о. начальника управління по роботі з особовим складом КСВ ЗСУ полковником ОСОБА_5 надано відповідь №116/8/601 на звернення ОСОБА_1 від 01.01.2016 року (реєстраційний індекс МУ-4623568), у якій зазначено, що інформація про незаконні дії ОСОБА_4 не підтвердилась, роз`яснено положення ст.6 та ст.14 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», зокрема, щодо права командира військової частини не відпускати з місця служби осіб, які є або виявили бажання стати донорами, у випадках, коли це може призвести до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони. Крім того, заявнику роз`яснено порядок оскарження даного рішення по суті звернення.
18.01.2016 року ОК «Захід» надано письмову відповідь №501/137 на скаргу ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, яка містила аналогічні роз`яснення положень Закону України «Про донорство крові та її компонентів» і порядку оскарження даного рішення, а також зазначено, що злочинних наказів та розпоряджень полковником ОСОБА_4 не віддавались, а відтак протиправних дій зі сторони останнього не вбачається.
Як встановлено судом, позивач не скористався наданим йому правом на вихідний день 06.01.2016 року в зв`язку з перебуванням в стані тимчасової непрацездатності з 04.01.2016 року по 06.01.2016 року, а відтак 13.01.2016 року звернувся з рапортом до командира танкового батальйону ВЧ НОМЕР_1 (зареєстровано згідно штампа 14.01.2016 року) про клопотання перед вищим командуванням щодо надання йому вихідних днів 18.01.2016 року для здачі крові учасникам АТО та 19.01.2016 року - згідно з довідкою щодо надання донорам пільг від 20.01.2015 року №174, оскільки це останній день коли заявник має право скористатись правом на вихідний день.
14.01.2016 року т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 накладено письмову резолюцію на вказаний вище рапорт, згідно з якою надання вихідного дня 18.01.2016 року вважає недоцільним у зв`язку з покладеними завданнями на підрозділ, щодо 19.01.2016 року - відсутні підтверджуючі документи.
18.01.2016 року позивач звернувся на урядову «гарячу лінію» за номером 0-800-507-309 (реєстраційний індекс МУ-4701170) зі скаргою на майора ОСОБА_6 щодо перешкоджання у здачі крові учасникам бойових дій, яке виявилось у тому, що 18.01.2016 року заявник отримав дозвіл на таку здачу, однак після здійснення процедури забору крові майор ОСОБА_6 в телефонному режимі вимагав повернення ОСОБА_1 до військової частини, незважаючи на те, що 18.012016 року та 19.01.2016 року згідно чинного законодавства України повинні бути днями відпочинку (вихідними днями). Крім того, позивач наголосив на переслідуванні його керівництвом ВЧ НОМЕР_1 та просив вжити заходів щодо припинення його подальшого переслідування.
01.02.2016 року начальник медичної служби КСВ ЗСУ надав ОСОБА_3 відповідь №116/11/1477, яка містила висновки про відповідність дій майора ОСОБА_6 вимогам чинного законодавства України, оскільки при зверненні із рапортом від 13.01.2016 року про надання вихідного дня 19.01.2016 року за раніше здану кров позивачем не були долучені підтверджуючі документи, а щодо надання вихідного дня 18.01.2016 року для здачі крові відмова була правомірною з огляду на приписи ст.6 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», оскільки відсутність позивача на місці несення служби могло призвести до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони.
Відповідно до абзацу третього статті 6 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» керівники підприємств, установ, організацій, командири (начальники) військових частин зобов`язані безперешкодно відпускати з місця роботи, служби або навчання за їх заявами осіб, які є або виявили бажання стати донорами, у дні відповідного медичного обстеження і здавання крові та (або) її компонентів, за винятком випадків, коли відсутність донора на його робочому місці або місці служби у ці дні може призвести до загрози життю чи здоров`ю людей, до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони, безпеки держави та громадського порядку, до суттєвої матеріальної шкоди або інших тяжких наслідків.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту набрання законної сили Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування якого буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України, а відтак суд вважає, що на час дії особливого періоду командири військових частин або особи які виконують їх обов`язки мають право на власний розсуд встановлювати наявність чи відсутність обставин, які зумовлюють необхідність перебування донора крові на місці проходження служби та наявність завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони.
З огляду на наведене, а також враховуючи, що відповіді: ОК «Захід» - від 18.01.2016 року №501/137 на скаргу ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, КСВ ЗСУ - від 15.01.2016 року №116/8/601 та від 01.02.2016 року №116/11/1477 на звернення ОСОБА_1 від 01.01.2016 року та від 18.01.2016 року, містили усі необхідні складові, передбачені п.2.5.4 Інструкції письмову форму, мотиви відмови з посиланням на правову норму нормативного акта, роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення і, крім того, були надані в місячний термін як це передбачено п.3.5 Інструкції, суд, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 по розгляду рапортів позивача від 31.12.2015 року та 13.01.2016 року, визнання протиправними дій ОК «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України по розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, а також дій КСВ ЗСУ по розгляду звернень ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію» від 01.01.2016 року та 18.01.2016 року і зобов`язання вказаних суб`єктів владних повноважень належним чином розглянути зазначені звернення, вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними рішень ВЧ НОМЕР_1 про призначення службового розслідування, оформленого наказом №38 від 18.01.2016 року, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани та позбавлення його в зв`язку з цим преміювання в лютому 2016 року та скасування даних рішень, суд зазначає наступне.
Наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 року №82 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України (далі Інструкція №82).
Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №82 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Пунктом 1.5 Інструкції №82 визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.
Як встановлено судом, наказом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 від 18.01.2016 року №38 у відповідності до рапорту т.в.о. командира танкового батальйону старшого прапорщика ОСОБА_7 від 18.01.2016 року призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин відсутності на ранковому шикуванні 18.01.2016 року солдата ОСОБА_1 , матеріали розслідування наказано представити до 18.02.2016 року.
Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №82 особам, які проводять службове розслідування, надається право: отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки; ознайомлюватися і вивчати, в тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.
Як передбачає пункт 3 Інструкції №82, розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Приписами пунктів 4.1-4.3 Інструкції №82 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт, який підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
Актом службового розслідування від 18.02.2016 року встановлено, що 13.01.2016 року солдатом ОСОБА_1 був поданий рапорт (вх.№54 від 14.01.2016 року) щодо надання йому вихідних днів 18.01.2016 року для здачі крові учасникам АТО та 19.01.2016 року - згідно з довідкою щодо надання донорам пільг від 20.01.2015 року №174, однак рішенням командира ВЧ НОМЕР_1 заявнику відмовлено в наданні вихідного дня 18.01.2016 року - в зв`язку з покладеними завданнями на підрозділ, щодо 19.01.2016 року в зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів.
В ході службового розслідування надано ряд пояснень: 1) солдатом ОСОБА_1 - про те, що рішення командира військової частини щодо рапорту від 13.01.2016 року йому на протязі 14-15.01.2016 року доведено не було; 16.01.2016 року після звернення до свого безпосереднього командира солдата ОСОБА_2 останній повідомив про задоволення вимог, викладених в даному рапорті; 18.01.2016 року під час здачі крові він отримав телефонний дзвінок від ОСОБА_7 про необхідність прибути в військову частину, однак після здачі крові позивач повідомив останнього, що прибуде завтра; 2) солдатом ОСОБА_2 про те, що інформація ОСОБА_1 про ніби-то повідомлення ним останнього про задоволення вимог його рапорту від 13.01.2016 року не відповідає дійсності; 3) старшого прапорщика ОСОБА_7 про те, що суть рішення командира частини по рапорту солдата ОСОБА_1 йому відомо не було, 18.01.2016 року останній був відсутній на ранковому шикуванні і повідомив під час телефонної розмови, що здавав кров.
Актом від 18.02.2016 року зроблено висновок, що неприбуття солдата ОСОБА_1 на ранкове шикування 18.01.2016 року сталося внаслідок порушення старшим прапорщиком ОСОБА_8 вимог статей 16, 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оскільки він не дізнався та не довів до відома солдата ОСОБА_1 рішення командира частини, а також внаслідок порушення солдатом ОСОБА_1 вимог статей 16, 37, 216, 221, оскільки без дозволу командира частини залишив межі гарнізону та вибув в місто Луцьк для здачі крові, а також не виконав наказ старшого прапорщика ОСОБА_8 прибути у військову частину 18.01.2016 року.
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення (пункт 5.1 Інструкції №82).
18.02.2016 року т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 видано наказ №110 «Про результати службового розслідування», згідно з яким накладено дисциплінарні стягнення у вигляді догани на старшого прапорщика ОСОБА_8 за порушення вимог статей 16, 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та на солдата ОСОБА_1 за порушення вимог статей 16, 37, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України
Згідно зі ст.ст. 37, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін; виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Аналізуючи вищенаведені положення Інструкції та матеріали справи, суд вважає, що відповідач повно та об`єктивно провів службове розслідування щодо факту відсутності позивача на ранковому шикуванні 18.01.2016 року та за його результатами правомірно притягнув солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, що передбачено ст.49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки факт вибуття позивача за межі гарнізону без пересвідчення у належний спосіб у наявності на це дозволу командира військової частини та відмова виконати наказ старшого прапорщика ОСОБА_8 прибути 18.01.2016 року в розташування військової частини підтверджені наявними матеріалами справи, а відтак позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають.
Суд також зазначає, що посилання позивача на позбавлення його преміювання в розмірі 75% від окладу та притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани за результатами проведеного згідно з наказом від 18.01.2016 року службовим розслідуванням, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, натомість, як вбачається з копії службової картки солдата ОСОБА_1 , за проступок, що стався 18.01.2016 року, командиром ВЧ НОМЕР_1 накладено стягнення у вигляді догани на підставі наказу №110 від 18.02.2016 року.
Керуючись статтями 2, 69-72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 №722, Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 року №82, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 04 листопада 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В.Дмитрук