Справа № 0670/2176/11
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"26" жовтня 2016 р. Справа № 0670/2176/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2012 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Державної податкової інспекції у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі-Підприємство) звернулося до суду про скасування податкових повідомлень - рішень Державної податкової інспекції у м. Житомирі від 16 лютого 2012 року №, № та №. Свої вимоги мотивувало тим, що зазначені податкові повідомлення - рішення є необгрунтованими і такими, що суперечать чинному законодавству та роз'ясненням ДПА України, а тому підлягають скасуванню. В ході судового розгляду справи позивач уточнив вимоги і просив скасувати податкові повідомлення - рішенні від 16.02.2010 року № в частині стягнення суми грошового зобов'язання у розмірі 675077,00 грн., в тому числі, основного платежу 540062,00 та штрафних санкцій в сумі 135015,00 грн., №1 в частині стягнення суми грошового зобов'язання у розмірі 428395,00 грн., в тому числі. основного платежу в сумі 342716,00 грн., та штрафних санкцій в сумі 85769,00 грн., № - в повному обсязі.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними та скасовано: податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Житомирі Житомирської області ДПС від 16.02.2010 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 630407 грн., в т.ч. в сумі 504326 грн. за основним платежем та в сумі 126081 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 16.02.2010 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 392659 грн., в т.ч. 314127 грн. за основним платежем та в сумі 78532 грн. за штрафними санкціями. У решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області задоволено частково. Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом касаційної інстанції допущено заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби правонаступником - Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області.

Апелянт - податковий орган, в апеляційній скарзі просив скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 року в частині задоволення позову та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Підприємство постанову в частині відмови у задоволенні позову не оскаржує.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що за результатами проведеної Державною податковою інспекцією в м.Житомирі планової виїзної перевірки Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року по 30.09.2010 р. та на підставі акту перевірки №269/23-1/32008278/0110 від 28.01.2011 року було винесено податкові повідомлення - рішення від 16 лютого 2012 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 680800,00 грн. ( основний платіж 544640,00 грн. та штрафні санкції 136160,00 грн.), № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 429130,00 грн. ( основний платіж 343304,00 грн. та штрафні санкції 85826,00 грн.) та № про застосування штрафних санкцій в розмірі 4816,12 грн.

Суд першої інстанції встановив, що підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугували відображені в акті № 269/23-1/32008278/0110 від 28.01.2011 року висновки про порушення Підприємством п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.5 п.5.2, пп.5.2.3 п.5.3, пп.5.5.1 п.5.5, пп.5.7.1 п.5.7, п.5.9 ст.5, п.6.1 ст.6, пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.2.3, п.7.2.6 п.7.2, п.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637.

На думку податкового органу, Підприємство неправомірно віднесло до складу валових витрат та податкового кредиту вартість послуг з поточного ремонту (розмітки) автомобільних доріг від контрагента ПП "Докар", згідно договору №30 від 28.05.2009 року, за 3 квартал 2009 року в сумі 1553489,00 грн.; до складу валових витрат віднесло витрати по сплаті відсотків за користування кредитними коштами; до валових витрат та податкового кредиту віднесло транспортні послуги від контрагента ТОВ Компанія "Ойл-Сервіс" на загальну суму 142945,00 грн.; до складу податкового кредиту віднесло податок на додану вартість в сумі 29959,00 грн. при придбанні паливно - мастильних матеріалів від контрагента ПП "Авакс -2006"; проведено готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів, платіжного документа встановленої форми та змісту згідно Положення про форму та зміст розрахункових документів. затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року №614.

Підприємство не погодилося з такими рішеннями і оскаржило його до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що представлені позивачем та досліджені в судовому засіданні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Законів України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", "Про оподаткування прибутку підприємств", "Про податок на додану вартість" , п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а у ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів, тому Підприємством правомірно віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту вартість послуг з поточного ремонту (розмітки) автомобільних доріг від контрагента ПП "Докар", згідно договору №30 від 28.05.2009 року, за 3 квартал 2009 року в сумі 1553489,00 грн. Судом першої інстанції не встановлено факту заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток, оскільки позивач мав підтверджені та реально понесені витрати (по сплаті відсотків за користування кредитними коштами), а тому Підприємством було правомірно віднесено до складу валових витрат витрати по сплаті відсотків за користування кредитними коштами. Також, суд вважав, що факт порушення контрагентами - постачальниками своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість формування податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти; або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема, у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників. Однак таких доказів суду контролюючим органом надано не було. Проте, віднесення позивачем до валових витрат транспортних послуг від контрагента ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс" на загальну суму 142945,00 грн. не підтверджені відповідними документами, а отже віднесення вартості транспортних послуг до податкового кредиту є неправомірним. Щодо проведення позивачем готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів, платіжного документа встановленої форми та змісту згідно Положення про форму та зміст розрахункових документів. затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року №614, то суд вважав, що податковим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 16.02.2011 року № і скасуванню воно не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, за податковим повідомленням-рішенням від 16.02.2011 № позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 680800 грн., в т.ч. 544640 грн. за основним платежем та 136160 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У податковому повідомленні-рішення відповідач вказує на порушення позивачем вимог п. 5.1, пп. 5.2.1, 5.2.10 п. 5.2, п. 5.3, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1. пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР), однак у розділі 4 акта перевірки від 28.01.2011 № 269/23-1/32008278/0110 - на порушення позивачем вимог пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, 5.2.5 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 п. 5.3, пп. 5.5.1 п. 5.5, пп. 5.7.1 п. 5.7, п. 5.9 ст. 5, п. 6.1 ст. 6 пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону № 334/94-ВР.

В ході розгляду справи суд першої інстанції з'ясував, що за актом перевірки позивачем порушено вимоги пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, що полягало у неправомірному віднесенні до складу валових витрат тих витрат, що не підтверджені первинними документами, всього в сумі 14039 грн., в т.ч. за 1 півріччя 2010 року в сумі 14039 грн. та за 9 місяців 2010 року в сумі 14039 грн. Завищення валових витрат встановлено в результаті співставлення валових витрат згідно з бухгалтерськими проводками та валових витрат, задекларованих позивачем у рядку 04.1 декларацій з податку на прибуток підприємств; у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрат, що не підтверджені первинними документами, всього в сумі 1553489 грн., в т.ч. за 9 місяців 2009 року в сумі 1553489 грн. та за 2009 рік в сумі 1553489 грн., за операціями з придбання у ПП "Докар" робіт з поточного ремонту (розмітки) автомобільних доріг державного значення Житомирської області за договором від 28.05.2009 № 30 та на підставі рішення тендерного комітету ДП "Житомирський облавтодор" від 19.05.2009 № 14.

Податковий орган виходив з того, що оригінали первинних та інших документів було вилучено співробітниками ГВПМ ДПІ у м.Житомирі згідно з протоколом виїмки від 24.11.2010 р.: договір від 28.05.2009 № 30, копія протоколу оцінки тендерних пропозицій від 19.05.2010 № 5, копія протоколу оцінки тендерних пропозицій від 19.05.2010 № 5, податкові накладні від 18.06.2009 № 40, від 01.07.2009 № 43, від 18.06.2009 № 39, платіжні документи. В актах приймання виконаних робіт форми № КБ-1в та в довідках про вартість виконаних робіт № КБ-3 не вказано підприємство та ідентифікаційний код, номер, дата договору, відсутній номер акта приймання виконаних робіт, а також відсутні відомості щодо осіб, які складали та підписували акти, здавали і приймали підрядні роботи.

Податковий орган вважав неправомірним віднесення до складу валових витрат витрат, що не підтверджені відповідними первинними документами, в сумі 142945 грн., в т.ч. за 9 місяців 2010 року в сумі 142945 грн., за операціями з придбання транспортних послуг від ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс". При цьому, відповідач виходив з того, що товарно-транспортні накладні за вересень 2010 року оформлені неналежними чином.

Також неправомірним вважав віднесення до складу валових витрат витрат, які не підтверджені первинними документами, в сумі 226 грн., в т.ч. за 1 півріччя 2010 року в сумі 226 грн. та 9 місяців 2010 року в сумі 226 грн., за зняття з обліку транспортних засобів. Відповідач виходив з того, що розрахункові документи щодо зняття з обліку автотранспорту, зокрема щодо експертизи вітчизняних транспортних засобів в сумі 114,43 грн. та за послуги зі зняття їх з обліку в сумі 112,00 грн., належно не оформлені.

Згідно з актом перевірки порушення позивачем вимог пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону № 334/94-ВР полягало у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрати зі сплати процентів за борговими зобов'язаннями, що не пов'язані з веденням господарської діяльності, всього в сумі 2564587 грн., в т.ч. за 9 місяців 2009 року в сумі 578912 грн., за 2009 рік в сумі 1119919 грн., за 9 місяців 2010 року в сумі 1444668 грн. Відповідач виходив з того, що позивачем включено до складу валових витрат відсотки та комісійні виплати, сплачені підприємством у звітному періоді за кредитним договором від 08.02.2008 № 106 та договором про надання овердрафту від 11.07.2008 № 532, без використання кредитних коштів в господарській діяльності (використання кредитних коштів в періоді, що перевірявся, не проводилось, кредит у період з 01.07.2009 по 30.09.2010 банкам не повертався). До перевірки не надано первинних документів, згідно з якими відсотки та комісійна винагорода нараховувались. До перевірки надано тільки виписки банку та копії платіжних доручень, які передбачають суми нарахованих відсотків.

В акті перевірки у розділах 3.1.1 "Валовий доход" та 3.1.2 "Валові витрати" також викладено інші порушення позивачем норм Закону № 334/94-ВР, на які є посилання в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні та в розділі 4 акта перевірки від 28.01.2011 № 269/23-1/32008278/0110, які могли потягнути визначення податку на прибуток підприємств в такому повідомленні-рішенні.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2009 року між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (замовник) та Приватним підприємством "Докар" (підрядник) було укладено договір №30 по наданню послуг з поточного ремонту (розмітці) автомобільних доріг державного значення Житомирської області. Підприємством було віднесено до складу валових витрат та податкового кредиту вартість послуг з поточного ремонту (розмітки) автомобільних доріг від контрагента ПП "Докар", згідно вказаного договору за 3 квартал 2009 року суму 1553489,00 грн.

Згідно з п.1.1 даного договору замовник доручає підряднику і зобов'язується прийняти і оплатити надання послуг з поточного ремонту (розмітки) автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Житомирської області, а підрядник зобов'язується на свій власний ризик надати послуги (виконати роботи), вручені йому замовником. Відповідно до п.3.1 договору, вартість робіт складає 1897378,80 грн.

В ході розгляду справи встановлено, що виконання договору підтверджено актами приймання виконаних підрядних робіт (а.с.166-168 т.1, 171-173 т.1, 176-178 т.1), довідками про вартість виконаних підрядних робіт (а.с.165 т.1, 170 т.1, 175 т.1), податковими накладними (а.с.169 т.1, 174 т.1, 179 т.1). Виконання договору підтверджено також і актом Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська №1971/232/13464706 від 05.09.2011 року складеного за результатами виїзної планової перевірки ПП "Дакар" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 року по 30.06.2011 року (а.с.218-226 т.2), яким зафіксовано, що ПП "Докар" мало взаємовідносини з ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" на підставі договору підряду №30 від 28.05.2009 року, на виконання якого ПП "Докар" надані послуги по нанесенню горизонтальної дорожньої розмітки, на що виписано податкові накладні та складено акти здачі-прийняття виконаних робіт. Вказаним актом встановлено, що в рахунок оплати за виконані роботи Підприємством перераховано грошові кошти в сумі 1864186,80 на рахунок ПП "Дакар", який в свою чергу відобразив їх в складі валових доходів.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що на час формування Підприємством спірного податкового кредиту та валових витрат діяли норми Закону України "Про податок на додану вартість" (далі-Закон) та Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Пунктом 1.7 статті 1 Закону визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг)

Згідно п.5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат звітного періоду, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п. 5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пп. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Щодо віднесення Підприємством до складу валових витрат витрат по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, то судом встановлено, що 14 лютого 2008 року між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Акціонерним Банком "Енергобанк" (далі - АБ "Енергобанк") було укладено договір на відкриття кредитної лінії №106, відповідно до якого останній відкривав позивачу відновлювальну, відкличну кредитну лінію в сумі 5000000,00 грн. на строк з 14.02.2008 року по 13.02.2009 року включно, для ведення поточної фінансово-господарської діяльності, а саме, проведення розрахунків за ТМЦ, роботи та послуги, виплати заробітної плати та видатків пов'язаних з нею.

11 липня 2008 року між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та АБ "Енергобанк" було укладено договір на здійснення овердрафтного кредитування №534, відповідно до якого останній встановив позивачу відновлювальний ліміт овердрафтного кредитування в сумі 1000000,00 грн. на поповнення обігових коштів.

Позивач, скориставшись кредитними коштами витратив їх в межах господарської діяльності, а саме, перерахував своїм структурним підрозділам для погашення заборгованості по заробітній платі та бюджетним платежам, надав фінансування своїм структурним підрозділам для погашення кредиторської заборгованості за матеріали використані в господарській діяльності, а також на погашення заборгованості за отримані послуги по електропостачанню, газопостачанню, зв'язку, що підтверджується виписками з рахунку (а.с.80-86 т.2,144-154 т.2).

Відповідно до вимог договорів кредитування та АБ "Енергобанку" позивачем було перераховано проценти за користування кредитом в 2009 році - 1119919,00 грн. та за 9 місяців 2010 року - 1444688,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с.190-213 т.1).

Особливості визначення складу витрат платника податку у разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначені в підпункті 5.5.1 пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", зокрема, до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

В даному випадку судом не встановлено факту заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток, оскільки позивач мав підтверджені та реально понесені витрати (по сплаті відсотків за користування кредитними коштами), а отже підприємством було правомірно віднесено до складу валових витрат витрати по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо віднесення до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 29959,00 грн. при придбанні паливно - мастильних матеріалів від контрагента ПП "Авакс -2006" суд з'ясував, що 21 серпня 2009 року, 18 вересня 2009 року, 30 вересня 2009 року та 01 грудня 2009 року між Підприємством та Приватним підприємством "Авакс-2006" були укладені відповідно договори поставки №21/08/09, №18/09/09, №30/09/09 та №01/12/09, на виконання яких останнім передано , а позивачем одержано та оплачено паливно-мастильні матеріали на загальну суму ПДВ 29958,78 грн., що підтверджено видатковими, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями (а.с.215-241 т.1).

У пункті 1.7 статті 1 Закону зазначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг)

Дослідивши представлені докази, суд не встановив факту безтоварності операцій з поставки паливно-мастильних матеріалів. При вирішенні справи в цій частині судом першої інстанції належним чином з'ясовано, які саме порушення норм Закону № 334/94-ВР слугували підставою для нарахування позивачу податку на прибуток.

Щодо встановлення (розмежування) сум, визначених за кожним з оспорюваних позивачем епізодів, то в ході апеляційного розгляду справи представником відповідача представлено розрахунки та пояснення, які не різняться від пояснень, наданих ним при розгляді справи в суді першої інстанції. Будь-яких інших, ніж містяться в матеріалах справи, доказів, розрахунків, роз'яснень суду апеляційної інстанції не надано.

Щодо посилання податкового органу на кримінальні справи в обґрунтування відсутності у позивача права на валові витрати та податковий кредит за деякими з епізодів, то при апеляційному розгляді справи представник не зміг надати жодного документу про суть таких кримінальних справ та про результати їх розслідування/розгляду і доказів того, що обставини цих кримінальних справ впливають на вирішення справи.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача в акті перевірки на розслідування слідчим відділу Прокуратури Черкаської області кримінальної справи по факту створення фіктивного підприємства службовими особами ПП "Авакс-2006" та посилання на акт перевірки ПП "Аваск-2006" є безпідставними.

Крім того, суд правильно зазначив, що Закон України "Про податок на додану вартість" не ставить право платника податку на формування податкового кредиту в залежність від встановлення факту формування та сплати його контрагентами до Державного бюджету України податкових зобов'язань за господарськими операціями у відповідному податковому періоді. Платник податків, який в силу покладеного на нього законом обов'язку щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Судом також враховано, що факт порушення контрагентами - постачальниками своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість формування податкового кредиту, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти; або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників. Однак таких доказів суду контролюючим органом надано не було.

Відтак, позивачем виконано всі вимоги Закону України "Про податок на додану вартість" щодо формування податкового кредиту.

Податковим повідомленням-рішенням від 16.02.2011 № Підприємству визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 429130 грн., в т.ч. 343304 грн. за основним платежем та 85826 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У розділі 4 акту перевірки від 28.01.2011 № 269/23-1/32008278/0110 податковий орган вказує на заниження позивачем податку на додану вартість в загальній сумі 343304 грн. внаслідок зафіксованих порушень вимог пп. 3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР).

Згідно з висновком податкового органу, викладеним у розділі 4 акта, загальна сума заниженого податку на додану вартість в сумі 343304 грн. включає в себе:

- за липень 2009 року суму податку - 25998 грн., водночас у розділі пп. 3.2.2 акта перевірки відповідач описує завищений податковий кредит за липень 2009 року в сумі 28589 грн. за операціями з ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс" та в сумі 52528 грн. за операціями з ПП "Докар" (стор. 43,44 акта);

- за серпень 2009 року суму податку - 258279 грн. З акта перевірки вбачається, що відповідач описує завищений податковий кредит за серпень 2009 року в сумі 109 грн., сформований філією "Ружинський райавтодор" на підставі податкової накладної від 15.07.2009 № 8648/180100 (стор. 46 акта), та податковий кредит в сумі 258170 грн., сформований позивачем на підставі податкових накладних, виданих П "Докар", від 18.06.2009 № 39 та від 18.06.2009 № 40 за операціями за договором поставки від 19.05.2009 № 14;

- за вересень 2009 року в сумі 22654 грн., водночас у розділі 3.2.2 акта (стор. 44, 45 акта) відповідач описує завищений податковий кредит за вересень 2009 року в загальній сумі 23208,78 грн., сформований Філією "Коростенський райавтодор" на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Авакс-2006": від 01.09.2009 № 300 в сумі ПДВ 3375 грн., від 18.09.2009 № 350 в сумі ПДВ 3333,34 грн., від 30.09.2009 № 362 в сумі ПДВ 9166,67 грн., від 31.12.2009 № 635 в сумі ПДВ 7333,77 грн., а також на сторінці 44 акта вказує на завищений податковий кредит за вересень 2009 року в сумі 15875 грн. та на сторінці 45 - в сумі 6750 грн.;

за грудень 2009 року в сумі 7334 грн. Посилання на завищення такого кредиту філією "Коростенський райавтодор" є в акті перевірки на стор. 44;

за травень 2010 року в сумі 71 грн. З акта перевірки не вбачається окремого опису завищення податкового кредиту в цій сумі;

за липень 2010 року в сумі 39 грн. На сторінці 47 акта перевірки вказано на неправомірне включення філією "Житомирська ДЕД" до складу податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 39 грн. на підставі податкової накладної від 31.05.2009 № 63, виписаної ФОП Шнайдер;

за серпень 2010 року в сумі 340 грн. На сторінці 47 акта перевірки вказано на неправомірне включення філією "Житомирська ДЕД" до складу податкового кредиту податку на додану вартість в загальній сумі 340 грн. на підставі податкових накладних: від 30.06.2009 № 18814/07 в сумі ПДВ 30,03 грн., від 30.06.2009 № 4906/08 в сумі ПДВ 77,17 грн., від 30.06.2009 № 5078/08 в сумі ПДВ 77,17 грн., від 30.06.2009 № 1331/11 в сумі ПДВ 112,12 грн., від 30.06.2009 № 2258/24 в сумі ПДВ 18,33 грн., від 30.06.2009 № 5253/180500 в сумі ПДВ 4,42 грн., від 30.06.2009 № 6206/180500 в сумі ПДВ 14,95 грн., від 30.06.2009 № 15412 в сумі ПДВ 4,84 грн., від 30.06.2009 № 11835 в сумі 1,33 грн.;

за вересень 2010 року в сумі 28589 грн. З акта перевірки не вбачається окремого опису завищення податкового кредиту в цій сумі.

При з'ясуванні питання віднесення Підприємством до валових витрат та податкового кредиту транспортних послуг від контрагента ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс" на загальну суму 142945,00 грн., суд першої інстанції встановив, що між Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (отримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ойл-Сервіс (постачальник) було укладено низку договорів на доставку нафтопродуктів.

За п.5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Проте, в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем документально не підтверджено транспортні послуги отримані від ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс" на суму 142945,00 грн., не надано до суду договорів про надання автотранспортних послуг або про експедиційне обслуговування, акти здачі та приймання робіт, а також не надано доказів розрахунку за надані ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс" транспортні послуги в сумі 142945,00 грн.

Відповідно до п.3.2 вищезазначених договорів, в разі необхідності, постачальник забезпечує, за окрему оплату, транспортування до станції призначення Отримувача, яка вказується у заявці.

Доказів про подання заявок про необхідність транспортування товару Підприємством до суду також не надано.

На підставі зазначеного, судом встановлено, що віднесення позивачем до валових витрат транспортних послуг від контрагента ТОВ "Компанія "Ойл-Сервіс" на загальну суму 142945,00 грн. не підтверджені відповідними документами, а отже віднесення вартості транспортних послуг до податкового кредиту є неправомірним.

На підставі податкового повідомлення-рішення від 16.02.2011 № до Підприємства застосовані штрафні санкції в сумі 4186,12 грн.

У податковому повідомленні-рішенні вказано про порушення позивачем вимог п. 2.8, п. 2.11, п. 3.1, п. 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення № 637), та про застосування штрафних санкцій за ці порушення на підставі ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95 (далі - Указ № № 436/95), без конкретизації того, на підставі якого абзацу статті 1 цього Указу застосовані санкції.

В акті перевірки описано ряд порушень, пов'язаних зі звітуванням підзвітними особами за одержані під звіт готівкові кошти:

- 16.06.2010 підзвітна особа Андрушівської філії ОСОБА_3 отримала під звіт готівкові кошти в сумі 1000,00 грн. Відповідно до авансового звіту №АО-000095 від 16.06.2010 кошти в сумі 240,00 грн. були витрачені на купівлю підшипників, що підтверджено видатковою накладною №КК-0002655 від 16.06.2010 року виданою ТОВ "СІТ". Фіскальний чек ТОВ "СІТ" на зазначену суму відсутній;

- 16.06.2010 підзвітна особа Андрушівської філії ОСОБА_4 отримала під звіт готівкові кошти в сумі 49,00 грн., які згідно з авансовим звітом від 30.06.2010 №АО-000107 витрачені на заправку картриджа, що підтверджується чеком від 30.06.2010 № 0675 на суму 49,00 грн. Чек не містить обов'язкових реквізитів, а саме фіскального номера та напису "фіскальний чек";

- філією "Баранівськой райавтодор" прийнято на облік розрахункові документи невстановленої форми, а саме: в авансових звітах на суму 32,26 грн. відсутній реквізит: "назва господарської одиниці";

- поясненнями працівників філії "Народицький райавтодор" підтверджено, що у видатковому касовому ордері ДП "Житомирський облавтодор" від 17.08.2010 №32 на суму 2253,96 грн. відсутній підпис одержувача коштів ОСОБА_5, тому цей авансовий звіт не може враховуватися при виведенні залишку готівки в касі 17.08.2010, який, за розрахунками філії, становив 23,47 грн.

Податковим органом зафіксовано порушення, що полягало у порушенні встановленого законодавством України порядку звітування за одержані під звіт готівкові кошти.

При апеляційному розгляді справи з'ясовано, що відповідачем не конкретизовано, на підставі якого абзацу статті 1 Указу № 436/95 до позивача застосовано штрафні санкції.

В ході апеляційного розгляду справи було надано можливість представнику відповідача надати докази на підтвердження того, які саме порушення слугували підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та на підставі якого абзацу статті 1 Указу № 436/95 до позивача застосовано штрафні санкції та чи відповідають порушення застосованим санкціям.

Представник відповідача пояснив, що при складанні акту перевірки та винесенні податкового повідомлення-рішення було допущено описку, що полягає у відсутності конкретизації абзацу статті 1 Указу № 436/95, але податковий орган погоджується з висновком суду в цій частині, не оскаржує судове рішення в цій частині і позивач, тому, на його думку, відсутній спір і підстави для повторного з'ясування цього питання судом апеляційної інстанції, який розглядає доводи апеляційної скарги в її межах.

Відтак, у відповідності до приписів ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона надала можливі докази на підтвердження обставин, на які посилається і обидві сторони погодилися з рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Суд першої інстанції при вирішенні справи в цій частині враховував, що у разі якщо йдеться про таке порушення як видача готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів, то відповідальність за таке порушення передбачена абзацом 5 статті 1 Указу № № 436/95 і за таке порушення застосовується штрафна санкція у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум. У разі якщо йдеться про проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - відповідальність за таке порушення передбачена абзацом 6 статті 1 Указу № 436/95 і за таке порушення застосовується штрафна санкція у розмірі сплачених коштів.

Судом також надано оцінку кожному епізоду, за яким застосовано штрафні санкції.

Щодо проведення позивачем готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів, платіжного документа встановленої форми та змісту згідно Положення про форму та зміст розрахункових документів. затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року №614, суд встановив, що у акті перевірки зазначено, а в судовому засіданні підтверджено позивачем, що 16 червня 2010 року підзвітна особа Андрушівської філії Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ОСОБА_3 отримала у підзвіт готівкові кошти в сумі 1000,00 грн. Відповідно до авансового звіту №АО-000095 від 16.06.2010 року кошти в сумі 240,00 грн. були витрачені на купівлю підшипників, що підтверджено видатковою накладною №КК-0002655 від 16.06.2010 року виданою ТОВ "СІТ", фіскальний чек ТОВ "СІТ" на зазначену суму відсутній.

Крім того, 16.06.2010 року підзвітна особа Андрушівської філії Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ОСОБА_6 отримала у підзвіті готівкові кошти у сумі 49,00 грн., які згідно авансового звіту №АО-000107 від 30.06.2010 року були витрачені на заправку картриджа, що підтверджується чеком №0675 від 30.06.2010 року на суму 49,00 грн., який не містить обов'язкових реквізитів, а саме фіскального номера та напису, що це є саме "фіскальний чек" виданий ПП ОСОБА_7

Також актом перевірки встановлено, що філією "Баранівськой райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" прийнято на облік розрахункові документи невстановленої форми, а саме в авансових звітах працівників відсутній один із реквізитів "назва господарської одиниці" на суму 32,26 грн.

Перевіркою встановлено, поясненнями працівників структурного підрозділу Підприємства підтверджено, що у видатковому касовому ордері філії "Народицький райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" №32 від 17.08.2010 року на суму 2253,96 грн. відсутній підпис одержувача коштів ОСОБА_5, який не повинен прийматися при виведенні залишку готівки в касі 17.08.2010 року, який за розрахунками філії становив 23,47 грн.

Згідно наказу №12 від 12.01.2010 року Підприємством на 2010 рік встановлено ліміт залишку готівки в касі в сумі 80,00 грн.

За приписами п. 2.8. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за №40/10320 підприємства можуть тримати в поза робочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси.

Статтею 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу:

- за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день;

- за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16.02.2011 року № щодо проведення Підприємством готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів, платіжного документа встановленої форми та змісту згідно Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року №614 податковим органом винесено правомірно і скасуванню не підлягає.

Приписами ст.ст.9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий орган, у відповідності до приписів ч.2 ст.71 КАС України, надав суду доказ правомірності прийнятих ним рішень лише частково.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "31" жовтня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" вул. Перемоги, 75,м. Житомир,10003

3- відповідачу/ Державна податкова інспекція у м.Житомирі Житомирської області Державної податкової служби м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,