Справа № 809/577/16
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа № 809/577/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.

при секретарі судового засідання Мулі Х.О.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гринишин Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку заробітної плати та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Івано-Франківської області, про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, за період з 01.07.2015 по 14.03.2016 відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період.

13.06.2016 позивач, подала заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині періоду здійснення перерахунку заробітної плати змінивши період з 01.07.2015 по 14.03.2016 на 01.07.2015 по 14.12.2015 згідно статті 81 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.29-30).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог Кодексу законів про працю України при звільненні позивачу не виплачена в повному обсязі заробітна плата, згідно вимог Закону України "Про прокуратуру". Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам статті 81 Закону України "Про прокуратуру". Позивач вважає, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" у зв'язку з невнесенням відповідних змін до вказаної постанови, не є підставою для відмови у виплаті заробітної плати оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також у зв'язку із тим, що кожен має право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом. Просить визнати протиправними дії прокуратури Івано-Франківської області щодо відмови у здійсненні перерахунку заробітної плати в період з 01.07.2015 по 14.13.2016 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та зобов'язати відповідача здійснити її перерахунок та виплату.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в адміністративному позові. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, з підстав, викладених у письмовому запереченні (а.с. 22-26). Пояснила суду, що положеннями Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" визначено, що норми статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Вказала, що заробітна плата за липень-грудень 2015 року нарахована позивачу правомірно відповідно до вимог Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року, із змінами, внесеними постановою КМУ № 763 від 30.09.2015 р. та з урахуванням усіх нормативних актів, що регулюють оплату праці в органах прокуратури. Тому, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з серпня 2009 року перебувала на службі в органах прокуратури Івано-Франківської області.

Наказом прокурора Івано-Франківської області № 189к від 14.03.2016 позивач звільнена з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку із неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді та закінчення строку трудового договору на підставі п.8 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.2 ст. 36 КЗпП (а.с.56).

25.04.2016р. позивач звернулася до прокуратури Івано-Франківської області із заявою про здійснення їй перерахунку заробітної плати в період з 01.07.2015р. по 14.03.2016р. відпустку відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Листом №18-282 від 26.04.2016р. прокуратурою Івано-Франківської області відмовлено у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу, оскільки норми положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" на 2015 рік застосовуються в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету, а умови оплати праці працівників органів прокуратури врегульовано постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. (а.с.9).

Вважаючи, що на момент звільнення заробітна плата не виплачена в повному обсязі, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру".

Згідно з ч. 3 ст.81 вказаного Закону, в редакції, яка набула чинності 15.07.2015, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.5 ст.81 Закону України "Про прокуратуру", посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі: керівника місцевої прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Водночас, згідно з п.4 ч.5 ст.7 Закону України "Про прокуратуру", єдність системи прокуратури України забезпечується фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України.

Частиною 9 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ст.4 Закону України "Про прокуратуру" організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Незважаючи на те, що розмір заробітної плати прокурорів місцевих прокуратур встановлений спеціальною нормою, а саме, ст.81 Закону України "Про прокуратуру", виплата заробітної плати прокурора підпорядкована нормам Закону України "Про оплату праці", зокрема статті 13, згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Закон України про Державний бюджет регулює відносини у сфері формування та використання державних ресурсів на конкретний фінансовий рік. Виключно цим Законом визначаються будь-які видатки органів державної влади на власні потреби, їх розмір і цільове спрямування.

Відповідно до абз.2 п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не були визнані неконституційним у встановленому порядку та такі є чинними.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, зокрема Схема посадових окладів працівників прокуратур міст (крім мм. Києва та Севастополя та міст із районним поділом) (Додаток 4), у розмірах менших, ніж це передбачено ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з п.13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Проте, вимоги зазначеної норми Кабінетом Міністрів України не були виконані.

В ході судового розгляду встановлено, що у спірний період посадовий оклад ОСОБА_1 встановлений у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 та, виходячи з такого, обчислено надбавки та проведено розрахунок при звільненні. Вказане підтверджується також розрахунковими листами за період 2015-2016 роки ( а.с.27-28).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

На підставі вказаного, враховуючи, що Кабінетом Міністрів України не виконано покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" обов'язки щодо приведення у тримісячний строк його нормативно-правових актів у відповідність із Законом України "Про прокуратуру", а Законом України "Про державний бюджет на 2015 рік" видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено, відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Так, у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії).

На залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави Конституційний Суд України зазначав й у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

З урахуванням такого елементу принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Таким чином, на підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що нарахування та виплата позивачу заробітної плати (в т.ч премій, надбавок, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку) за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 включно здійснено відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури. При цьому відповідачем дотримано положення ст.116 Кодексу законів про працю України, будь-яка заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в даній частині.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то не підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб'єкта владних повноважень сплачений судовий збір.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 07.11.2016 року.