Справа № 498/1051/16-а
Суддя: Рімашевська О. В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 498/1051/16-а
Номер провадження 2-а/498/7/16
П О С ТА Н О В А

іменем України

27 жовтня 2016 року смт. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Рімашевської О.В., за участю секретаря судового засідання Гонтаренко О.В., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача Артемчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Михайлівка адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника відділу прикордонної служби «Великокомарівка» Артемчука Віктора Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому ставить питання про скасування постанови відповідача № 024163 від 10.08.2016 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. Також просив закрити справу про адміністративне правопорушення відносно нього у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Суду пояснив, що він 10.08.2016 року разом із його роботодавцем ОСОБА_4 везли хліб для магазину в с. Великокомарівка Великомихайлівського району Одеської області по транзитній дорозі в напрямку с. Великокомарівка (Україна) - с. Черкське (РМ). Дорога проходить біля Державного Кордону України, яка відстань - він не знає. На дорозі розташований прикордонний контрольний пункт. У позивача при собі були відсутні документи, що посвідчують його особу, але він пояснив, що його викликали раптово, документи залишились вдома, він був вантажником, який мав допомогти в погрузці та вигрузці хліба. Під час перевірки прикордонниками він повідомив, що в нього відсутній паспорт, прикордонники не пропустили машину далі, супроводили на територію ВПС «Великокомарівка» де, нічого не пояснивши, склали якісь папери. Ніяких прав йому не роз»яснили, про бажання мати адвоката не запитували, копію протоколу не вручили, копію постанови також не вручили. Пояснив, що він, як місцевий мешканець, не був обізнаний про режим прикордонної смуги, оскільки будь яких інформаційних знаків на дорозі немає.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що 10.08.2016 року на транзитній дорозі в напрямку с. Великокомарівка (Україна) - с. Черкське (РМ) черговим прикордонним нарядом був затриманий автомобіль Мерседес під керуванням ОСОБА_4, який в якості пасажира мав особу без документів, що порушує вимоги Постанови КМУ від 27 липня 1998 р. N 1147 «Про прикордонний режим» та становить правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП. Вказані особи були запрошені до ВПС «Великокомарівка», куди родичами був доставлений паспорт позивача, відносно них був складений протокол про адміністративне правопорушення, від підпису протоколу позивач відмовився, позивачу були роз»яснені його права, правопорушники вимагали негайного розгляду справи, що і було зроблено. Призначено покарання в межах санкції інкримінованої статті. Свої дії вважає законними, обґрунтованими, підстав для задоволення позову не вбачає.

Суд вислухав думку учасників провадження, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, за наслідком чого дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню частово з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень учасників розгляду справи, представлених письмових доказів.

З приводу визначення предметної та територіальної підсудності адміністративної справи суд дійшов до наступного.

За правилом частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач в порядку адміністративного судочинства оскаржує дії відповідача, як посадової особи прикордонної служби щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

З огляду на це предмет спору відноситься до підсудності місцевого загального суду за місцем проживання позивача. Останнє узгоджується з правилом частини 2 статті 19 КАС України.

Щодо фактичних обставин по справі.

Судом встановлено, що 10.08.2016 року старшим інспектором прикордонної служби ВПС «Великокомарівка» Швець А.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №024163 відносно ОСОБА_1, в якому зазначено, що 10.08.2016 року о 10-00 годині 45 хв. на к/п «Контрольний пункт» на транзитній дорозі під час перевірки документів виявлено фізичну особу без документів, який рухався у якості пасажира автомобіля марки Мерседес на виїзд із України під керуванням громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4, на відстані 150 м від лінії Державного кордону України в районі і/п №10/87 в районі прикордонного знака №0460/8, чим порушив вимоги п. 7 Положення про прикордонний режим, затверджений Постановою КМУ від 27.07.1998 року № 1147. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 202 КУпАП.

10.08.2016 року за результатами розгляду вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення начальником відділу прикордонної служби «Великокомарівка» Артемчуком В.В. винесено постанову № 024163 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено у ході розгляду справи, справа про адміністративне правопорушення розглянута в день складення протоколу про адміністративне правопорушення 10.08.2016 року. В судовому засіданні позивач пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складався в його присутності, але йому не пояснили, що саме складається, з приводу чого, копію протоколу не надали. Також позивач пояснив, що йому його прав не пояснювали, не запитали, чи потребував він юридичної допомоги, дату розгляду справи не узгоджували, про те, що справа розглянута він не знав.

На підставі пояснень позивача, наданих ним в ході судового розгляду справи, суд вважає встановленим, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулась з порушенням вимог КУпАП, позивачу не були роз»яснені його права, не роз»яснино право звернутись за юридичною допомогою, не з»ясовано, чи згоден позивач на розгляд справи в день складення протоколу. Пояснення відповідача в цій частині суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні відповідач не зміг пояснити, які саме права позивачу нібито роз»яснювались, відмова від отримання юридичної допомоги позивачем не зафіксована будь яким чином, відповідач дав пояснення про те, що позивач надавав пояснення по суті правопорушення, тоді як в постанові зазначено про відмову від дачі пояснень, відповідач не зміг пояснити, які саме дані про особу правопорушника були ним враховані при визначені розміру адміністративного стягнення. Зазначені пояснення позивачем та відповідачем надані в ході судового засідання, належним чином фіксувались, вони підтверджені поясненнями свідка.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Заява № 17444/04) 21.10.2010 року, вимоги п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід розглядати як конкретний аспект права на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції, що передбачає право мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є «необхідним» для підготовки основного розгляду справи. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. Обмеження зазначених прав є порушенням п.3 ст.6 Конвенції, взятого в поєднанні з п.1 ст.6 Конвенції.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25 травня 2015 року № 5-рп/2015 у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином суд дійшов до висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані вимоги КУпАП, оскільки позивач не був ознайомлений з правами, визначеними ст. 268 КУпАП, та не мав можливості скористатись ними.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов'язковими даними також час вчинення правопорушення.

Суд приймає до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні особисті дані щодо позивача (місячний заробіток, сімейний стан), але вказані порушення не є суттєвими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить всі дані, які дозволяють ідентифікувати особу. Разом з тим в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 володіє українською мовою та не потребує перекладача, тоді як в судовому засіданні позивач пояснив, що розуміє українську мову, але не володіє нею у повному обсязі. Про право мати перекладача при складенні протоколу йому не повідомляли.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Позивач зазначає, що йому не вручалась копія протоколу.

У відповідності до статті 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд приймає до уваги, що в оскаржуваній постанові ці дані взагалі відсутні, є позначка про відмову правопорушника від надання пояснень, що не відповідає дійсності. Суд приймає до уваги, що розмір штрафу визначений в межах санкції ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Крім того, розглядаючи спірну постанову з позиції суті правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.222-1КУпАП органи Державної прикордонної служби України, розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 202,203,207 КУпАП.

Статтею 202 КУпАП передбачено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду .

Відповідно до ст. 9 Кодексу Україні про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 7 Положення про прикордонну смугу, затверджену Постановою КМУ від 27.07.1998 року № 1147, Громадяни України в'їжджають у прикордонну смугу та

контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або

пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх

особу. Відповідно до п. 3 зазначеного Положення, прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його

сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Із пояснень позивача, свідків, відповідача, встановлено, що дійсно ОСОБА_1 рухався в якості пасажира в прикордонній смузі без документів, що посвідчують особу. Пояснення позивача в тій частині, що він не знав про необхідність мати при собі паспорт, суд оцінює критично, оскільки позивач пояснював, що коли він самостійно розвозив хліб, у нього при собі завжди був паспорт, але 10.08.2016 року він не планував нікуди їхати, його викликали раптово, тому у нього не було паспорту.

На підставі наведеного, суд вважає встановленим, що позивач дійсно порушив режим прикордонної смуги та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП, тому вимоги позивача про закриття справи про адміністративне провадження з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, наданих учасниками провадження пояснень, показів свідків, суд дійшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Відповідно до ст. 22 КУпАП При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Встановивши фактичні обставини справи, виконавши вимоги КУпАП, суд вважає можливим звільнити позивача від адміністративної відповідальності, встановленої ч. 1 ст. 202 КУпАп у зв»язку з малозначністю правопорушення, оскільки позивач раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, перебуває в скрутному матеріальному становищі, вчинив правопорушення з незалежних від нього обставин, оскільки перебуваючи на роботі був раптово залучений до поїздки в прикордонну смугу.

За ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 69 - 71, 160 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника відділу прикордонної служби «Великокомарівка» Артемчука Віктора Васильовича № 024163 від 10 серпня 2016 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 202 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення 10 серпня 2016 року - за малозначністю скоєного правопорушення, звільнивши його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Повний текст постанови суду складений 01 листопада 2016 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Великомихайлівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови суду.

Головуючий: О.В. Рімашевська