Справа № 820/3221/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 жовтня 2016 р. № 820/3221/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

суддів - Мельникова Р.В., Нуруллаєва І.С.,

при секретареві судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача (Державної міграційної служби України) - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом громадянки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним висновку та скасування наказу в частині ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянка ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Київській області в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд :

- визнати протиправним висновок Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 22.02.2016 року стосовно громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн ІНФОРМАЦІЯ_1;

- скасувати пункт 10 (підпункти 10.1-10.3) наказу Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» № 36 від 10.03.2016 року, що стосується громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення відповідачів є такими, що складені всупереч вимогам законодавства.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач - Державна міграційна служба України, вказав, що управлінням ДМС України в Київській області проведена перевірка матеріалів особової справи громадянки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн, щодо законності залишення на постійне проживання в Україні та документування посвідкою на постійне проживання в Україні та встановлено, що на момент звернення позивача із заявою щодо отримання посвідки, норма Закону, котра надавала іноземному громадянину право отримати посвідку без дозволу на імміграцію, вже втратила чинність. Виходячи з вказаного, позивач не мала права на документування посвідкою з зазначених підстав, а отже, оформлена їй посвідка на постійне проживання серії КВ № 8777/50749 від 10.08.2004 підлягає визнанню недійсною та вилученню. Державною міграційною службою України видано наказ № 36 від 10.03.2016, пунктом 10 якого скасовано рішення ВГІРФО в Київській області від 10.08.2004 про документування посвідкою на проживання в Україні громадянки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн. Видана на підставі цього рішення посвідка 8777/50749 від 10.08.2004 визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню. Відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачі діяли на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач - Управління Державної міграційної служби України в Київській області навів обґрунтування тотожні запереченням ДМС України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Державної міграційної служби України - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у письмових запереченнях .

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Київській області, у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, у запереченнях на позов також просив суд розглядати дану справу без його участі.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу без участі представника відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Київській області.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача - Державної міграційної служби України, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно висновку ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 10.08.2004, громадянка СРВ Чан Тхі Нгуєн, ІНФОРМАЦІЯ_2, у 1990 році прибула в Україну на професійне навчання згідно з Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 . З січня по липень 1990 року Чан Тхі Нгуєн працювала на Київському заводі "Ленінська кузня". Під час роботи на заводі здобула кваліфікацію електромонтажниці. Після звільнення залишилась проживати в Україні ( а.с.124).

Вказаним висновком рекомендовано документувати громадянку ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн посвідкою на проживання в Україні терміном "безстроково".

З матеріалів справи вбачається, що ВГІРФО ГУМВС в Київській області оформило і видало позивачу посвідку на проживання серії КВ № 8777/50749 від 10.08.2004 терміном "безстроково" (а.с.13).

У посвідці відображено місце реєстрації Чан Тхі Нгуєн за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, позивач переїхала на постійне місце проживання до м. Харків, у зв'язку з чим, її було знято з належної реєстрації та зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв'язку з досягненням позивачем 45 річного віку, остання 14.01.2016 звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області з заявою щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання, до якої надала необхідний пакет документів ( а.с. 14).

На своє звернення позивач отримала відповідь від ГУ ДМС України в Харківській області від 20.01.2016 № 04/1-767 в якій повідомлялось, що вирішення питання щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання буде вирішено після надходження з УДМСУ в Київській області відповіді на запит ГУ ДМС України в Харківській області щодо з'ясування підстав її документування посвідкою на постійне проживання, оскільки відповідне рішення приймалось саме УДМСУ в Київській області ( а.с.15).

Не погодившись з зазначеним, позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд, зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні КВ № 8777/50749 від 10.08.2004 громадянки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з досягненням 45-річного віку ( справа № № 820/320/16 ).

Згідно відомостей автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що на теперішній час, провадження по справі № 820/320/16 зупинено до набрання законної сили судового рішення в даній адміністративній справі № 820/3221/16.

З матеріалів вправи вбачається, що ГУ ДМС України в Харківській області, з метою з'ясування підстав документування позивача посвідкою на постійне проживання, направило до УДМСУ в Київській області відповідний запит, датований 20.01.2016 за вих. № 04/1-768, який надійшов до УДМСУ в Київській області 03.02.2016 ( а.с.127).

УДМСУ в Київській області надало відповідь від 08.02.2016 № 4/3-1284 на запит, в якому повідомлено, що рішення щодо документування позивача посвідкою на постійне проживання прийнято з порушеннями вимог законодавства, отже, матеріали справи з цього приводу, направлені до ДМС України для прийняття відповідного рішення, в силу приписів п.2.9. розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання, затвердженого Наказом МВС України від 15.07.2013 № 681 ( а.с.128).

Судом встановлено, що УДМСУ в Київській області 22.02.2016 складено висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання, яким рекомендовано визнати, що висновок від 10.08.2004 ВГІРФО ГУМВСУ в Київській області про задоволення клопотання громадянки СРВ Чан Тхі Нгуєн про видачу посвідки на постійне проживання, прийнято з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію" ( а.с.130-132).

Вказане рішення (висновок) відповідача вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки остання звернулась за оформлення посвідки на постійне проживання у період, коли чинним законодавством вже не було передбачено вчинення таких дій без наявності дозволу на імміграцію.

Наказом Державної міграційної служби України Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання № 36 від 10.03.2016., зокрема пунктом 10 визначено, що на підставі висновку УДМСУ в Київській області від 22.02.2016 стосовно Чан Тхі Нгуєн, скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 10.08.2004 про документування посвідкою на постійне проживання громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн, ІНФОРМАЦІЯ_4, видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії КВ № 8777/50749 від 10.08.2004 визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню ( а.с.133).

Не погодившись з вказаними рішеннями відповідачів позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, видача посвідки на постійне проживання позивачу здійснювалась відповідно до абз.4 п.4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані міграційним органом та зазначені у висновку.

З моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання, не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію. Відповідачами у справі зазначені обставини не наводяться і документально не підтверджуються.

На думку відповідачів, на момент звернення Чан Тхі Нгуєн, положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до абз.4 п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся після передбаченого законом шестимісячного терміну.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" ( в редакції, чинній на момент видачі посвідки), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно п.18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України Про імміграцію.

Так, згідно абз. 6 п.4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми вбачається, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає попереднього оформлення дозволу на імміграцію. А відтак, позивач отримав посвідку на постійне проживання в межах законодавства.

Колегія суддів зазначає, що позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки вона прибула до України в 1990 році, а Закон України "Про імміграцію" прийнятий 07 червня 2001 року, передбачив набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень. І позивачу, в силу дії цього Закону щодо набуття права на дозвіл на імміграцію, надана посвідка на постійне місце проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію.

При наданні 10.08.2004 р. позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні, Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області проводило перевірку законності залишення її на постійне проживання на території України та керувалось положеннями Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявлено та надано посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Цією ж нормою Закону УДМСУ в Київській області обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку від 22.02.2016 р. про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, на підставі якого, Державною міграційною службою України наказом № 36 від 10.03.2016. скасовано як рішення відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 10.08.2004 про документування посвідкою на постійне проживання громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн, ІНФОРМАЦІЯ_4 так і видана підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії КВ № 8777/50749 від 10.08.2004.

Згідно положень ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому, відповідачами не враховано, що перелік підстав для прийняття такого рішення визначений ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а "інших випадків", зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинним законодавство не було передбачено.

Крім того, Порядок формування квоти імміграції, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України лише 26 грудня 2002 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абз.4 п.4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію.

Суд критично ставиться до посилань відповідачів на той факт, що з 8 лютого 2002 року, тобто, після спливу законодавчо встановленого шестимісячного терміну для звернення з заявами про видачу посвідок на постійне проживання", норма абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" втратила чинність, оскільки жодним законом ця норма скасована не була, що свідчить про відсутність підстав вважати протилежне.

Дана позиція повністю узгоджується з ухвалами Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2013 року №К-36527/10, від 02 вересня 2011 року К-36529/10, від 04.10.2016 року К-800/16250/16.

Крім того, при розгляді зазначеної справи судом враховано, що на підставі посвідки на постійне проживання позивач тривалий час проживає на території України.

При розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні, суд також вважає за необхідне зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для встановлення його правового статусу.

Так, відповідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Таким чином, державні органи, в тому числі і Державна міграційна служба України та управління Державної міграційної служби України в Київській області, є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування посвідки позивача на постійне проживання в Україні, висновок управління Державної міграційної служби в Київській області від 22.02.2016 р. є протиправним, а позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування пункту 10 (підпункти 10.1-10.3) наказу Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» № 36 від 10.03.2016 року що стосується громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає наступне.

Оскільки оскаржуваний наказ Державної міграційної служби України Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання № 36 від 10.03.2016 , зокрема пункт 10, прийнятий на підставі висновку управління Державної міграційної служби в Київській області від 22.02.2016 р., який судовим розглядом визнаний протиправним, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині також задовольнити .

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачами не було надано жодних доказів, які спростовують вимоги адміністративного позову, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71,128, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним висновку та скасування наказу в частині - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним висновок Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 22.02.2016 року стосовно громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати пункт 10 (підпункти 10.1-10.3) наказу Державної міграційної служби України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» № 36 від 10.03.2016 року що стосується громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 Чан Тхі Нгуєн ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2016.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Мельников Р.В.

ОСОБА_5