Справа № 814/1082/15
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/46566/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в інтересах Кабінету Міністрів України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про:

- визнання неправомірними дії щодо направлення заяви позивача від 18 березня 2015 року до Державної міграційної служби України;

- зобов'язання розглянути заяву позивача від 18 березня 2015 року про приведення постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року №353 у відповідність із Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Кабінету Міністрів України щодо направлення заяви позивача від 18 березня 2015 року до Державної міграційної служби України.

Зобов'язано Кабінет Міністрів України розглянути заяву позивача від 18 березня 2015 року про приведення Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1944 №353 у відповідність із Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового - про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами позивач звернувся із заявою від 18 березня 2015 року до відповідача щодо приведення постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року №353 у відповідність із Законом «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», однак дане звернення було надіслано відповідачем до Державної міграційної служби України (далі - ДМСУ), яка не має повноважень на вирішення даного питання.

Вважаючи протиправними дії відповідача, щодо направлення його заяви від 18 березня 2015 року до ДМСУ, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку, відповідач повинен був розглянути заяву ОСОБА_4 від 18 березня 2015 року по суті, надавши обґрунтовану відповідь згідно із Законом України «Про звернення громадян», тобто в частині, що входить до компетенції Кабінету Міністрів України, зокрема стосовно питання щодо приведення постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року №353 у відповідність із Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується відповідачем, що заява позивача від 18 березня 2015 року надіслана до Кабінету Міністрів України в порядку Закону України «Про звернення громадян» (а.с.5).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Кабінету Міністрів України з проханням привести Постанову Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року №353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» у відповідність до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», однак, Секретаріат Кабінету Міністрів направив звернення позивача до ДМСУ, як до органу, в повноваження якого входить вирішення питання, порушеного у зверненні.

Колегія суддів погоджується з висновками судів, що порушене позивачем питання приведення постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року №353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» у відповідність до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не входить до повноважень підпорядкованого Кабінету Міністрів органу - ДМСУ, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. ДМСУ має повноваження лише щодо внесення відповідної пропозиції/проекту до Кабінету Міністрів.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, відповідачем надана відповідь на звернення позивача (а.с.6).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Одними з основних принципів інформаційних відносин, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про інформацію», є гарантованість права на інформацію, достовірність і повнота інформації.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Таким чином, відповідь на звернення позивача повинна відповідати зазначеним вище нормам чинного законодавства, зокрема, повинна бути обґрунтованою та містити повну та достовірну інформацію.

В порушення зазначених норм Закону відповідь відповідача на запит позивача не містить обґрунтування щодо приведення у постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року №353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» у відповідність до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», тому є неповною та не може вважатись обґрунтованою, зокрема, в частині, що входить до компетенції Кабінету Міністрів України.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в інтересах Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

.

Судді: В.В.Швець

М.М.Олексієнко

Ю.Й.Рецебуринський