Справа № 826/16296/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Канівець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Надра» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

06 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав адміністративного позову від 20.10.2015, просила: визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не надання необхідної інформації на запит від 30 серпня 2015 року; зобов'язати Національний банк України надати повну інформацію на запит ОСОБА_2 від 30 серпня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Національний банк України повторно надіслати ОСОБА_2 лист від 09.09.2015 №40-01008/64676. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України з запитом про надання інформації від 30.08.2015, в якій просив повідомити: чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу від ВАТ «КБ «Надра» у серпні 200_ року конвертацію в сумі 177 328, 23 доларів США від заявника через Банк і купівлю української гривні (а.с. 44). Вказаний запит отримано відповідачем 03.09.2015 та зареєстрований за вх. № ЗП/526/1089 із створенням електронної копії документа.

Листом від 09.09.2015 №40-01008/64676 відповідач повідомив про те, що зі змісту запиту не зрозуміло за яку дату необхідно повідомити інформацію щодо операцій ВАТ «КБ «Надра» (а.с. 45).

З витягу із Журналу обліку вихідних документів (дата формування 10.09.2015), сформованого засобами системи автоматизованого документообігу АСКОД та списку рекомендованих листів, поданих на відправлення в 8 поштове відправлення м.Києва від 10.09.2015 вбачається, що відповідь від 09.09.2015 №40-01008/64676 була відправлена представнику позивача - ОСОБА_3 (а.с. 46-48). При цьому, позивач зазначив, що станом на момент подання позову, відповідь на даний запит на адресу позивача не надходила.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у суду відсутня можливість встановити підстави неотримання позивачем відповіді відповідача та наявність чи відсутність вини відповідача в такому неотриманні, оскільки відповідачем не було надано суду штриховий кодовий ідентифікатор чи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, тому неможливість встановлення таких обставин виключає можливість задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання письмової відповіді на запит позивача, крім того, оскільки доказів отримання позивачем поштового відправлення з відповіддю відповідача від 09.09.2015 №40-01008/64676 в матеріалах справи немає, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково і зобов'язати відповідача повторно повідомити позивача про результати розгляду його інформаційного запиту шляхом надіслання вищезазначеної відповіді від 09.09.2015 № 40-01008/64676.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною п'ятою ст. 19 Закону №2939-VI встановлено, що запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ст. 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно з частиною першою ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У відповідності до частини першої ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

З аналізу наведених норм, вбачається, що за результатами розгляду запиту представника позивача ОСОБА_3 відповідач повинен був надати відповідну інформацію, або відмовити у наданні запитуваної інформації, зокрема у зв'язку з тим, що не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Як свідчать матеріали справи, згідно листа від 09.09.2015 №40-01008/64676 надано відповідь наступного змісту «на запит ОСОБА_2 від 30.08.2015 щодо кредитного договору на суму 177 328,23 дол. США повідомляємо, що зі змісту не зрозуміло за яку дату необхідно повідомити інформацію щодо операції ВАТ «КБ «Надра».

Оскільки запит позивача отриманий відповідачем - 03.09.2015, тому зазначена відповідь вчасно підготовлена до відправки, про що свідчить відмітка в журналі вихідної документації (а.с. 46).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Закон №2939-VI тільки встановлює строк надання відповіді і не визначає, що такий строк має враховувати час для поштового обігу, відтак в разі надання відповіді поштою, моментом надання відповіді слід вважати момент її передачі органам поштового зв'язку, так як з цього моменту подальший рух поштового відправлення ніяким чином не залежить від відповідача.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи штрихового кодового ідентифікатора чи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у суду відсутня можливість встановити підстави неотримання позивачем відповіді відповідача та наявність чи відсутність вини відповідача в такому неотриманні, відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання письмової відповіді на запит позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, слід зобов'язати відповідача повторно надіслати ОСОБА_2 лист від 09.09.2015 №40-01008/64676.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача щодо ненадання оцінки доводам з приводу того, що НБУ має надати запитану інформацію згідно Постанови Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року №281, з огляду на таке.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивачем запитувалась інформація про надходження заявки від 13 серпня 2008 року про продаж на Міжбанківську валютну біржу в сумі 177 328, 23 доларів США від заявника через Банк і купівлю української гривні.

У відповідності до п. 1 Розділу I Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року №281 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №281) це Положення встановлює порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України та на міжнародних валютних ринках.

Пунктом 4 Розділу I Положення №281 визначено, що міжнародний валютний ринок - це сукупність відносин у сфері торгівлі іноземною валютою за межами України між суб'єктами ринку та іноземними контрагентами, які за дорученням і за рахунок суб'єктів ринку здійснюють торгівлю іноземною валютою за межами України.

Згідно з п. 5 Розділу I Положення №281 торгівлю іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України, на міжнародному валютному ринку дозволяється здійснювати виключно Національному банку та суб'єктам ринку (або з такими суб'єктами).

При цьому, колегія суддів зауважує, що суб'єктами ринку є уповноважені банки, уповноважені фінансові установи. Суб'єкти ринку мають право здійснювати торгівлю іноземною валютою виключно у випадках і порядку, передбачених Положенням №281.

Відповідно до п. 16 Розділу II Положення №281 суб'єкти ринку укладають між собою та з Національним банком договори про купівлю, продаж іноземної валюти за безготівкові гривні та підтверджують ці договори виключно під час проведення Торговельної сесії.

Разом з тим, пунктом 17 Розділу II Положення №281 встановлено, що порядок проведення Торговельної сесії визначається окремими нормативно-правовими актами Національного банку.

Постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року №281 затверджено Правила проведення Торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов'язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів (далі - Правила №281), згідно з п. 2.1 яких (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) включає у заявку на участь у Торговельній сесії (далі - Заявка) незадоволені потреби клієнтів, а також власні потреби щодо купівлі-продажу іноземної валюти та банківських металів за гривні. Заявка підписується керівником банку (або особою, яка його замінює) та головним бухгалтером (або особою, яка його замінює) і подається до Національного банку України в установлений ним термін.

Відповідно до п. 2.2 Правил №281 Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) у Заявці визначає за кожною іноземною валютою Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.1998 №34 [у редакції постанови Правління Національного банку України від 02.10.2002 №378, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.10.2002 за №841/7129 (зі змінами)] (далі - Класифікатор), та за кожним видом банківських металів обсяг їх купівлі та/або продажу.

Згідно з п.2.5 Правил №281 якщо уповноваженим банком за дві години до закінчення Торговельної сесії не повністю задоволені потреби клієнтів та потреби за власними операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, то він має право звернутися до Національного банку України щодо купівлі-продажу в нього іноземної валюти за безготівкові гривні. На підставі аналізу внутрішнього валютного ринку з купівлі-продажу іноземної валюти Національний банк України за дві години до закінчення Торговельної сесії може прийняти рішення стосовно валютної інтервенції з визначенням суми купівлі/продажу іноземної валюти за відповідним курсом.

Для здійснення операції з купівлі-продажу іноземної валюти з Національним банком України уповноважений банк подає до Національного банку України не пізніше ніж за дві години до закінчення Торговельної сесії розгорнуту заявку. Для здійснення операції з купівлі іноземної валюти ця заявка має містити інформацію за кожним видом валют та кожним клієнтом із зазначенням ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ [або ідентифікаційного номера за ДРФО (за наявності)], суми, мети купівлі, а також курсу, за яким банк бажає здійснити операцію з купівлі іноземної валюти. Для здійснення операції з продажу іноземної валюти розгорнута заявка має містити інформацію за кожним видом валют та кожним клієнтом про суму операції, а також курс, за яким банк бажає продати Національному банку України іноземну валюту.

Аналіз наведених норм свідчить, що інформація за окремим клієнтом уповноваженого банку - суб'єкта міжбанківського валютного ринку може бути отримана Національний банком України лише у разі, якщо операції з купівлі-продажу іноземної валюти цим суб'єктом здійснюються безпосередньо із Національним банком України, адже в такому разі уповноважений банк подає до Національного банку розгорнуту заявку, яка містить, зокрема, ідентифікаційний код клієнта, суми купівлі чи продажу та курс, за яким уповноважений банк бажає придбати-продати іноземну валюту. В іншому випадку, в тому числі, якщо операції з купівлі-продажу іноземної валюти здійснюються між суб'єктами ринку на підставі підтверджених угод, чинними на час відповідних відносин нормативно-правовими актами не передбачено обов'язку надання уповноваженим банком Нацбанку відомостей про конкретні заявки клієнтів банку.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач у своєму листі від 09.09.2016 №40-01008/64676 не відмовив у наданні такої інформації, відтак Національний банк України при наданні відповіді на запит позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Крім того, посилання на п.2.1 та п.2.4. Правил здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України, затверджених Постановою Національного банку України №150 від 15.04.1998 колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки вказані Правила втратили чинність 18.03.1999 згідно Постанови НБУ №127 від 18.03.1999.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням обставин справи, законодавчих норм, що регулюють правовідносини у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при розгляді запиту позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проте, у зв'язку з недоведеністю обставин про отримання відповіді на запит позивача про інформацію, а також для повного захисту прав та інтересів останнього, колегія суддів, з урахуванням ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства, погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення вимог в частині зобов'язання Національного банку України повторно надіслати ОСОБА_2 лист від 09.09.2015 №40-01008/64676.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 02 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.