Справа № 809/16/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 р. Справа № 876/3277/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника відповідача Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 в справі №809/16/16 за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Івано-Франківської області про визнання незаконним наказу за №1265к від 14.12.2015, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 1000 грн,

встановив:

У січні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до Прокуратури Івано-Франківської області (далі - відповідач) про визнання незаконним наказу за №1265к від 14.12.2015 про його звільнення з посади прокурора прокуратури Рожнятівського району Івано-Франківської області та органів прокуратури Івано-Франківської області, зобов'язання поновити на посаді прокурора, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права, без повного з'ясування обставин справи та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників та допущено порушення норм трудового законодавства, оскільки не було запропоновано жодної вакантної посади, та не враховано переважного права на залишення позивача на роботі. Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

В судовому засіданні представив відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 з 13.07.1993 працював в органах прокуратури Івано-Франківської області на різних посадах. 04.02.2011 прийняв присягу працівника прокуратури. Наказом №657к від 16.07.2015 позивача призначено на посаду прокурора прокуратури Рожнятівського району Івано-Франківської області.

23.09.2015 наказом Генерального прокурора України за № 81ш, у зв'язку із утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Івано-Франківської області, виключено штатні розписи, в тому числі, прокуратури Рожнятівського району та включено, в тому числі, Калуську місцеву прокуратуру, юрисдикція якої поширена на територію Рожнятівського району, у відповідності Додатку до Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014.

29.09.2015 позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

14.12.2015 наказом прокурора Івано-Франківської області за №1265к звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_2 з посади прокурора Рожнятівського району Івано-Франківської області та з органів прокуратури Івано - Франківської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14 грудня 2015 року.

21.12.2015 наказом виконувача обов'язків прокурора Івано-Франківської області за №1441к внесено зміни до наказу прокурора Івано-Франківської області №1265к від 14.12.2015 про звільнення ОСОБА_2, яким абзац 1 резолютивної частини наказу після слів Закону України «Про прокуратуру» доповнено словами «пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, керувався тим, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними з наступних мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із прийняттям нового Закону України «Про прокуратуру» була змінена система органів прокуратури України.

Статтею 28 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим частинами 1 та 5 статті 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону.

Підпунктом «в» підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

На виконання пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, Генеральним прокурором України виданий наказ № 98 від 20 липня 2015 року «Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах» (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 1.4 Порядку визначено, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. А згідно p положенням ч. 3 цієї ж статті одночасно із попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У попередженні про можливе звільнення до ОСОБА_2 доведена інформація про тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі, а, відтак, останній був повідомлений, що зможе перейти на роботу у відповідну місцеву прокуратуру за умови успішного проходження тестування.

Як встановлено судом, позивач брав участь у відборі кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури.

У відповідності до рейтингового списку кандидатів на зайняття посад прокурорів Калуської місцевої прокуратури, сформованого 08.12.2015 на засіданні робочої групи Львівського регіонального центру з проведення тестування для зайняття посад прокурора місцевої прокуратури, позивач отримав загальний бал 85,33 та посів 28 рейтингове місце.

Згідно з пунктом 9.5. Порядку проведення тестування керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

В силу дії вказаної норми та підсумкового балу позивача (85,33) та його рейтингового місця (28) у рейтинговому списку на зайняття посад прокурорів Калуської місцевої прокуратури, а також з урахуванням штатних одиниць прокурорів (14) начальників відділів (2) у вказаній місцевій прокуратурі, які підлягали зайняттю особами, які успішно пройшли тестування, у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення позивача на посаду у Калуській місцевій прокуратурі, оскільки такі посади підлягали зайняттю особами, що отримали вищий підсумковий бал та, відповідно, вище місце у рейтинговому списку.

В свою чергу, ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» визначено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Як встановлено в ході розгляду справи, в даному випадку, згідно з нормативно-правовими актами, про які зазначено вище, відбулась ліквідація органу прокуратури шляхом припинення діяльності міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур та фактичне скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, у зв'язку з тим, що позивач за наслідками проходження тестування на зайняття посади прокурора Калуської місцевої прокуратури зайняв 28 місце, за наявності у вказаній місцевій прокуратурі згідно штатного розпису всього 14 вакантних посад прокурора, та, відповідно, не був призначений на посаду прокурора цієї місцевої прокуратури, відповідачем і було прийнято наказ № 1265к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Рожнятівського району Івано-Франківської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ прокурора Івано-Франківської області № 1265к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Рожнятівського району Івано-Франківської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» прийнятий в порядку, у межах та спосіб, встановлених законом, є правомірним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

В свою чергу, що стосується посилань апелянта на недотримання відповідачем при його звільненні вимог КЗпП України, зокрема, в частині щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

В даному випадку законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ (зі змінами), який набрав чинності частково з 15.07.2015 року, та є спеціальним.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.02.2015 р. у справі № 21-8а15, яка полягає у тому, що під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

В даному випадку, на момент виникнення спірних відносин Законом України «Про прокуратуру» було встановлено особливий порядок призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур, а сааме - встановлено, що прокурори місцевих прокуратур, які на день набрання чинності вказаного Закону працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах - призначаються на посади лише за умови проходження відповідного тестування.

Згідно з п. 1.2 Порядку проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року №98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

З огляду на зазначене, положення ст. 42 КЗпП України не були застосовані, оскільки призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур здійснювалось за результатами конкурсного відбору (тестування), що врегульовано нормами спеціального Закону.

При цьому, колегія суддів зазначає, що головною умовою для залишення на відповідній посаді у новоствореній місцевій прокуратурі є проходження відповідного тестування.

Таким чином, зважаючи на результати проходження позивачем тестування, відповідач був позбавлений правових підстав на переведення позивача на іншу посаду.

Крім того, ані Законом України «Про прокуратуру», ані Порядком №98 не передбачено, що у разі набрання недостатньої кількості балів працівником за результатами тестування на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює, останньому повинні пропонуватись посади в інших прокуратурах. Навпаки, зазначеними нормативно-правовими актами визначено, що працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву для участі в тестуванні на посаду прокурора саме тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює, тобто особа, яка працює у відповідній прокуратурі має право претендувати на зайняття посади лише тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована замість прокуратури, в якій він працює.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем у порушення вимог чинного законодавства не було запропоновано позивачу іншої посади.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання протиправним та скасування наказу прокурора Івано-Франківської області № 1265к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Рожнятівського району Івано-Франківської області у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури та, відповідно, поновлення позивача на посаді.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог позивача про поновлення на роботі, не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, які в даному випадку задоволені не були.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 в справі №809/16/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Гулид Р.М.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 31.10.2016 року.