Справа № 803/1018/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 р. Справа № 876/6410/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у адміністративній справі №803/1018/16 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, та зобов'язання оформити та видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Волинської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А. Зобов'язано Волинську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встановленням обставин у справі, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що позивач в дитячому віці і до досягнення повноліття не було встановлено інвалідності, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою. Зв'язок захворювання, що визване впливом аварії на ЧАЕС, визначено позивачці у віці 19 років, на момент його встановлення вона не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи і їй не була встановлена інвалідність у дитячому віці (до 18 років). Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Волинською обласною державною адміністрацією 05 жовтня 1998 року, позивачу було встановлено статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи відповідно до пункту 5 частини першої статті 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно медичного заключення дитячої обласної лікарсько-консультативної комісії обласного дитячого територіального медичного об'єднання №5095 від 21 листопада 2007 року ОСОБА_2 (ОСОБА_1.) було встановлено діагноз - цукровий діабет, тип 1, некомпенсований (вперше виявлений) та вказано, що дитина може бути визнана інвалідом з дитинства на період до 04 травня 2014 року.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0258632 від 13 травня 2014 року, виданою Нововолинською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, при первинному огляді позивача встановлено другу групу інвалідності з дитинства на строк до 01 червня 2015 року. Під час повторного огляду вказаною комісією, ОСОБА_1 (ОСОБА_2) інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2016 року.

Центральною міжвідомчою експертною комісією по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС МОЗ та МНС України 15 липня 2015 року прийнято експертний висновок №3464, яким встановлено, що захворювання ОСОБА_1 (ОСОБА_2) пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Волинською обласною медико-соціальною експертною комісією Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи 28 липня 2015 року було проведено повторний огляд позивача і встановлено останній другу групу інвалідності з дитинства на строк до 01 серпня 2018 року та зазначено причиною інвалідності - захворювання визване впливом аварії на ЧАЕС. Дані обставини підтверджуються довідкою обласної МСЕК серії 12 ААА № 138461 від 29 липня 2015 року.

На виконання адвокатського запиту від 12 травня 2016 року №0301/16 заступником голови Волинської ОДА було надано адвокату позивача Кравчуку О.А. копії письмових відповідей, які були надіслані Волинській обласній раді щодо видачі громадянці ОСОБА_2 (ОСОБА_1) посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. Заступник голови Волинської ОДА у листі від 09 вересня 2015 року №5844/50/2-15, адресованому Волинській обласній раді, вказав, що видача громадянці ОСОБА_2 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії не передбачена чинним законодавством. Як видно з вказаного листа, причиною відмови у видачі посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи слугувало встановлення причинного зв'язку між захворюванням та інвалідністю другої групи після досягнення повноліття. Крім того, на момент встановлення причинного зв'язку хвороби з наслідками Чорнобильської катастрофи, посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 вважалося недійсним.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Порядок визначення осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи врегульовано статтею 11 Закону №796-ХІІ.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Неповнолітнім дітям, зазначеним у статті 27 цього Закону, в разі захворювання причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлюється відповідно до частини першої цієї статті.

На встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до частини першої статті 11 цього Закону статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа: зазначених у пункті 2 статті 27 цього Закону; народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих; хворих на рак щитовидної залози.

У силу статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такими категоріями осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та належать до категорії 1.

Судом встановлено, що позивач має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, яке згідно з експертним висновком виникло внаслідок дії іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, з системного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 9, пункту 6 частини 1 статті 11 та статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видно, що будь-яка особа з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо якої встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, належить до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Крім того, судом не беруться до уваги посилання апелянта на те, що після досягнення повноліття позивач втратила статус дитини, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи в дитячому віці, а відповідно їй не було встановлено причинного зв'язку інвалідності із наслідками Чорнобильської катастрофи, оскільки саме експертним висновком встановлено причинний зв'язок між захворюванням та дією випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд дійшов висновку, що повнолітній статус особи не впливає та не може впливати на обов'язок відповідного органу владних повноважень встановлювати певній особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення встановленого зразку постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності передбаченого чинним законодавством експертного висновку, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Частиною 1 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Положенням пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51) встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Порядку №51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

До посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, додається вкладка за встановленим зразком. Зазначене посвідчення без вкладки з 01 січня 1997 року вважається не дійсним.

Так, пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що посвідчення видаються, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачу усі передбачені чинним законодавством документи, якими підтверджувався причинний зв'язок інвалідності позивача з Чорнобильською катастрофою.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, та зобов'язання оформити та видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, є обґрунтованими.

Крім того, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; Онер'їлдіз проти Туреччини[ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у адміністративній справі №803/1018/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 01.11.2016р.