Справа № 816/1792/16
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1792/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Моргуль О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) , де просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену в листі від 08.09.2016 № 7013/6-16, якою гр. ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населених пунктів;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населених пунктів.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначала, що позивачем подано до відповідача клопотання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населених пунктів, яким безпідставно фактично відмовлено їй у такому погодженні. Вказувала, що недоліки поданого нею проекту землеустрою на затвердження, викладені у листі відповідача від 08.09.2016 № 7013/6-16, є надуманими та сформульовані таким чином, щоб їх не можливо було виправити, а тому дії відповідача всіляко спрямовані на перешкоджання в реалізації права позивача на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, надіслав клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття представника відповідача через виробниче навантаження. В письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на встановлення спеціалістами ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в ході розгляду клопотання позивача висновку про якісну характеристику ґрунтів, який розроблено ТОВ "Горизонт", хоча проект землеустрою, поданий на затвердження розроблено ФОП ОСОБА_3 Тому в рішенні запропоновано підтвердити можливість використання інформації про якісну характеристику ґрунту. Пояснював також, що при виконанні топографо-геодезичних, робіт із землеустрою, що входять у комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не враховано вимоги Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. Зазначав, що у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути відмовлено, оскільки вирішення клопотань про затвердження проектів землеустрою є дискреційним повноваженням відповідача та виключною компетенцією уповноваженого органу.

На підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними доказами та за відсутності перешкод для розгляду, суд вирішив розглядати справу за даної явки.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

За клопотанням ОСОБА_2 проект землеустрою на відведення земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, 05.08.2016 подано до ГУ Держгеокадастру на затвердження /а.с. 83/.

За наслідками розгляду вказаного клопотання відповідач у відповідь направив лист позивачу від 08.09.2016 № 7013/6-16, де вказав на необхідність виправлення у поданому проекті таких недоліків:

- обґрунтувати з урахуванням вимог ст.ст. 25, 26, 28, 29, 50, 66 Закону України "Про землеустрій" долучені до проекту додатки на стор. 12, 13, зокрема те, що Висновок про якісну характеристику ґрунтів земельної ділянки від 15.02.2016 № 053/016, розроблений іншим виконавцем (розробником) документації із землеустрою (ТОВ "Горизонт"), сам проект землеустрою розроблений ФОП ОСОБА_3, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 05.02.2013 № 002155, а також підтвердити можливість використання інформації про якісну характеристику ґрунту, що надана ТОВ "Горизонт";

- при виконанні топографо-геодезичних робіт із землеутрою, що входять у комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не враховані вимоги пунктів 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (в результаті обробки матеріалів геодезичних вишукувань не враховано, що при зйомці створені системи ходів з вузловою точкою (див. Схему планової основи на стор. 20; відомість обробки тахеометирчного ходу № 1, № 2 (стор. 21). Звертали увагу щодо обов'язкового дотримання при виконанні зйомки вимог, передбачених Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04.-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98 № 56, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.06.98 за № 393/2833 (із змінами).

Вказаних листом також запропоновано звернутися до розробника землевпорядної документації для приведення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідність вимог чинного законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою, після чого подати клопотання та землевпорядну документацію на повторний розгляд.

Тобто фактично позивачу було відмовлено у затвердженні поданого проекту землеустрою.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням ГУ Держгеокадастру в Полтавській області позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить із такого.

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу Україні (надалі - ЗКУ або Кодекс) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 означеного Кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення уповноваженого органу виконавчої влади приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) (ч. 1 ст. 123 ЗКУ).

У випадку формування нової земельної ділянки надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблення якої здійснюється на підставі дозволу, зокрема, органу виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (абз 6 ч. 1 ст. 123 ЗКУ).

Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 01.10.2015 № 1763/0/75-15-СГ громадянці ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,66 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Мелехівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с. 19/.

Далі позивач звернулася до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, яка має кваліфікаційний сертифікат інженера - землевпорядника від 05.02.2013 № 002155 і відповідає вимогам до розробників документації із землеустрою, визначених с. 26 Закону України «Про землеустрій», із заявою про розроблення проекту землеустрою щодо відведення означеної земельної ділянки.

ФОП Костюк розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки /а.с. 13-68/.

За змістом частини 6 статті 186 ЗКУ проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 123 Кодексу встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Висновком Відділу Держгеокадастру у Чорнухинському районі Полтавської області від 28.03.2016 № 31-28-99.03-102/0/41-16 "Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.01.03)» (із кадастровим номером НОМЕР_2) гр. ОСОБА_2, даний проект землеустрою погоджений /а.с. 58/.

Частиною 6 статті 123 Кодексу встановлено, зокрема, що відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

При цьому, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється рішенням уповноваженого органу про надання земельної ділянки у користуванні за проектом землеустрою щодо її відведення (ч. 10 ст. 123 ЗКУ).

Згідно ч. 13 ст. 123 Кодексу підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Оцінюючи наведені у листі від 08.09.2016 № 7013/6-16, наведені відповідачем підстави для відмови позивачу у затвердженні означеного проекту землеустрою суд дійшов таких висновків.

Стосовно першої підстави, а саме обґрунтувати з урахуванням вимог ст.ст. 25, 26, 28, 29, 50, 66 Закону України "Про землеустрій" долучені до проекту додатки на стор. 12, 13, зокрема те, що Висновок про якісну характеристику ґрунтів земельної ділянки від 15.02.2016 № 053/016, розроблений іншим виконавцем (розробником) документації із землеустрою (ТОВ "Горизонт"), сам проект землеустрою розроблений ФОП ОСОБА_3, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 05.02.2013 № 002155, а також підтвердити можливість використання інформації про якісну характеристику ґрунту, що надана ТОВ "Горизонт", суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України "Про землеустрій" відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

Частиною другою статті 26 Закону України "Про землеустрій" визначено перелік осіб, які можуть бути розробниками документації із землеустрою. Так, ними є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Сертифікованими інженерами-землевпорядниками є особи, які мають вищу освіту за спеціальностями та кваліфікаціями у галузі знань землеустрою, мають стаж роботи за спеціальністю не менше одного року, склали кваліфікаційний іспит, одержали сертифікат та зареєстровані в Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників відповідно до цього Закону (ч. 4 ст. 66 Закону України "Про землеустрій").

У Висновку від 15.02.2016 № 053/016 про якісну характеристику ґрунтів земельної ділянки, наданому ТОВ "Горизонт", зазначено, що він складений ОСОБА_4, який має кваліфікаційний сертифікат інженера - землевпорядника, виданий Державним агентством земельних ресурсів від 30.01.2013 № 001319, та ОСОБА_5, який має кваліфікаційний сертифікат інженера - землевпорядника, виданий Національним університетом біоресурсів і природокористуванням України від 03.10.2013 № 010978 /а.с. 25/.

ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у випадку обґрунтованих сумнівів у повноважності зазначених інженерів - землевпорядників не позбавлені можливості перевірити наявність цих осіб у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників, оскільки цей реєстр є загальнодоступним у відкритому доступі у ресурсах інтернету. У своїй відмові в погодженні проекту землеустрою позивачу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не ставить під сумнів правомірність висновку про якісну характеристику ґрунтів земельної ділянки, наданої ТОВ "Горизонт", а також не вказує про відсутність повноважень у інженерів-землевпорядників ТОВ "Горизонт" на виготовлення такого висновку.

Суд погоджується із твердженням представника позивача, що чинним законодавством України не передбачено обов'язку для замовника доручати розробку документації із землеустрою, зокрема і проекту землеустрою та складових його частин лише одному розробнику, а тому порушення в цій частині судом не встановлено.

Іншою підставою для фактичної відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачем визначено те, що при виконанні топографо-геодезичних, робіт із землеустрою, що входять у комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не враховані вимоги пунктів 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (в результаті обробки матеріалів геодезичних вишукувань не враховано, що при зйомці створені системи ходів з вузловою точкою (див. Схему планової основи на стор. 20; відомість обробки тахеометричного ходу № 1, № 2 (стор. 21).

Також у відмові звернуто увагу щодо обов'язкового дотримання при виконанні зйомки вимог, передбачених Інструкцією з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98 № 56, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.06.98 за № 393/2833 (із змінами, надалі - Інструкція).

Із змісту формулювання відповідача, а ні позивачу з його представником, який являється землевпорядником, а ні суду не зрозуміло, що саме порушено чи недотримано із означених вимог вказаних нормативно-правових актів при розробленні проекту землеустрою, поданому позивачем на затвердження. Складається таке враження, що дане формулювання здійснено відповідачем навмисно, щоб ніхто не зміг а ні зрозуміти суть порушення, а ні виправити його.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, тож обґрунтованих пояснень з даного приводу відповідачем суду не надано.

Суд нагадує, що у відповідності до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У письмових запереченнях відповідачем роз'яснено, що відповідно до 5.1.15 Інструкції горизонтальні кути в теодолітних ходах вимірюють теодолітами двома пів прийомами. Так, у польовому журналі, який міститься в проекті землеустрою поданому на розгляд, відсутні результати виміру, а лише зазначені кути та лінії. Тобто відсутній опис процесу виміру. У відомостях обробки теодолітного ходу відсутня середня квадратична помилка у відповідності пункту 6.5 Інструкції.

Натомість судом встановлено, що у польовому журналі міститься опис означеного виміру /а.с. 31/, та розраховано середньоквадратичну похибку місцезнаходження межового знаку державної геодезичної мережі у окремій відомості /а.с. 47/. Вказані документи є навід'ємними частинами проекту землеустрою.

Виходячи із налізу проекту землеустрою про відведення земельної ділянки, оригінал якого було оглянуто судом в ході судового засідання, наданих пояснень представником позивача в ході судового розгляду та письмових заперечень проти позову, поданих суду відповідачем через канцелярію, суд дійшов висновку, що даний проект відповідає вимогам діючого законодавства, а викладені відповідачем порушення (невідповідності) проекту землеустрою вищенаведеним вимогам нормативно-правових актів судовим розглядом не підтверджено.

Інших порушень законодавства, які б могли перешкодити у затвердженні проекту землеустрою позивачу, відповідачем в оскаржуваній відмові не наведено, а судом не встановлено.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що оскаржуваний рішення ГУ Держгеокадастру в Полтавській області у формі листа від 08.09.2016 № 7013/6-16 не містить підстав, у відповідності ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України, за наявності яких можливо було б відмовити позивачу у затвердженні проекту землеустрою, тобто не ґрунтується на вимогах закону, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухівського району Полтавської області за межами населених пунктів суд виходить з наступного.

Заперечуючи у задоволенні цієї позовної вимоги за змістом письмових заперечень відповідач зауважив, що вирішення клопотань про затвердження проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За усталеною практикою під дискреційними повноваженнями суди розуміють повноваження, які адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (наприклад, ухвала ВАСУ від 29.09.2016 року по справі № 522/6069/14-а (№ в ЄДРСРУ 61821829).

При цьому, суд зауважує, що наявність дискреційних повноважень не означає, що суб'єкт владних повноважень може діяти свавільно при прийнятті тих чи інших рішень, такі повноваження мають межу.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини у національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві (див. рішення від 12 березня 2009 року у справі «ОСОБА_6 проти України» (Sergey Volosyuk v. Ukraine), заява № 1291/03, пп. 81 і 82).

За висновком суду із аналізу статті 123 Земельного кодексу України законодавцем чітко не встановлено меж дискреційних повноважень органу виконавчої влади щодо відмови у затвердженні розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою (наприклад, скільки разів уповноважений орган може відмовити у затвердженні проекту землеустрою тощо). Тому у цьому випадку межею таких дискреційних повноважень виступають критерії правомірності рішень, дій чи бездіяльності, наведені у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення на підставі наведених критеріїв, а також тим, щоб владні суб'єкти не перетинали межу дискреційних повноважень, а у випадку порушення останніми таких меж вживати ефективних заходів захисту порушених прав приватних осіб та їх відновлення. В цьому полягає суть принципу розподілу влади на основі системи стримувань та противаг.

За усталеною судовою практикою з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, презюмується, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним .

Натомість, у деяких справах, відповідач - орган державної влади помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - видати розпорядження, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки (Ухвала ВАСУ від 04.08.2016 року по справі № 806/639/15 (№ в ЄДРСРУ 59664417).

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 вже зверталася до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з аналогічними питаннями про затвердження погодженого проекту землеустрою про відведення земельної ділянки із заявами від 15.04.2016, від 02.06.2016 та останній раз 05.08.2016. Відповідачем на вимогу суду надано копії цих звернень та відповідей ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на них /а.с. 79-84/.

Як видно із відповідей ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.05.2016 № 3588/6-16, від 30.06.2016 № 4893/6-16 та від 08.09.2016 № 7013/6-16, яка є предметом оскарження по даній справі), позивачу кожен раз у кожній згаданій відповіді надавалися різні підстави для відмови у затверджені цього ж проекту землеустрою. Тобто з різних підстав відповідач тричі відмовляв позивачу у затвердженні означеного проекту землеустрою. І якщо перші два рази позивач виправляла, визначені у цих листах недоліки проекту, то остання відмова від 08.09.2016 № 7013/6-16, правова оцінка якій надана судом вище, сформульована таким чином, щоб її не можливо було а ні зрозуміти, а ні виправити.

Така поведінка відповідача є по суті зловживанням своїми повноваженнями та вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакове застосування норм матеріального чи процесуального права), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку із зазначеним суд враховує правову позицію Верховного Суду України та обираючи належний спосіб захисту порушеного прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухівського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладену в листі від 08.09.2016 № 7013/6-16, якою гр. ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухівського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,6600 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Мелехівської сільської ради Чорнухівського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,21 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязы.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько