Справа № 803/674/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Справа № 876/6361/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року по справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (надалі ППР) від 18.01.2016 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем неправомірно визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (надалі ПДФО) у зв'язку із включенням до складу оподатковуваного доходу відсотків, штрафних санкцій, пені за кредитним договором.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного в даній справі ППР, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин доходом, отриманим платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства (в розумінні підпункту «д» підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, є сумою боргу за договором про надання споживчого кредиту у вигляді грошових коштів (тіло кредиту) та процентів, які позичальник зобовязаний був повернути за договором, в той час як пеня, штрафи, комісії тощо не можуть вважатися додатковим благом, оскільки є засобами забезпечення виконання зобовязання за договором, суми нарахованих пені, штрафів, комісій тощо не отримуються боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягнути, так і не стягувати їх.

В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, що прощена (анульована) додатковим договором від 11.01.2014 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.10.2006 року заборгованість в сумі 1586394,32 грн. є основною сумою боргу (тілом кредиту), а відповідач належним чином не провів податкову перевірку та під час розгляду справи не довів, що кошти в сумі 1586394,32 грн. є додатковим благом та обєкт оподаткування в розумінні підп. «д» підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається те, що позивачем не включено до складу загального річного оподаткованого доходу, дохід, отриманий як додаткове благо отримане від ПАТ «Дельта Банк» за пропущену суму боргу і тому занижено обєкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік суму 1586394,32 грн., як наслідок занижено суму податкового зобовязання по ПДФО за 2014 рік в сумі 266763,85 грн. ОСОБА_1 був проінформований ПАТ «Дельта-Банк», що згідно підп. «д» підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, анульовано сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо тому необхідно самостійно сплатити податок з доходу та відобразити його у річній податковій декларації з ПДФО, однак всупереч вказаній нормі, не відобразив подібного.

В спростування позиції суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» було подано до суду додаткові матеріали, а саме довідки від 01.06.2016 року № 4746 та від 13.06.2016 року № 5116 про розрахунок анульованої (прощеної) суми заборгованості в яких чітко зазначено, 1586394,32 грн. тіло кредиту, 0,00 грн. відсотки, 0,00 грн. пеня. Вказана позиція відповідає висновку ВАСУ зробленого у судовому рішенні від 11.02.2016 року по справі № К/800/49370/15.

Крім того, позивач не звертався в суд з позовом про визнання недійсних умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.10.2016 року та умов додаткового договору від 11.01.2014 року

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи зокрема, те що 05.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, зокрема, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 75000 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором; вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 302370,68 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору; надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у термін з 05.10.2006 року по 05.10.2017 року (а. с. 54-66).

В подальшому 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким продавець погоджується продати (відступити) право вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі; згідно з витягом з додатку № 1 до вказаного договору покупець придбав право вимоги за договором № 0, укладеним з ОСОБА_1, із загальним розміром грошового зобов'язання за кредитним договором у валюті кредиту 160110,32 швейцарських франки, фактичним розміром невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 16.12.2011 року в сумі 1526789,27 грн. (а. с. 96-104). При цьому, позивач ОСОБА_1 стороною договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 не був.

Як вбачається із квитанції № 1949259 від 11.01.2014 року, ОСОБА_1 вніс на власний транзитний рахунок кошти в сумі 328000,00 грн. (кошти, еквівалентні 40000,00 доларів США) з призначенням платежу «погашення кредної заборгованості по кредитному договору № 0 від 05.10.2006 року» (а. с. 71).

11.01.2014 між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено додатковий договір до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.10.2006 року, згідно із пунктом 1 якого сторони домовилися змінити валюту виконання зобов'язання за договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту та сплати інших плат за договором, розмір якої станом на дату укладення цього додаткового договору складає 217653,18 швейцарських франків, з франків на гривні. Згідно із пунктом 3 додаткового договору сторони домовилися викласти пункт 1.1 розділу 1 договору в такій редакції: « 1.1. Кредитор зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитору кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 1915194,32 грн. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором». Відповідно до пунктів 5, 6 додаткового договору «сторони домовилися, що пункти 1 та 3 цього додаткового договору починають застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі не менше ніж гривневий еквівалент суми 40000,00 доларів США за готівковим курсом на дату сплати на рахунок № 6263, відкритий в АТ «Дельта Банк». Як наслідок перерахунку боргу на умовах, зазначених в пункті 1 цього додаткового договору, кредитор здійснює прощення боргу позичальника за договором на суму 1586394,32 грн. у відповідності до статті 605 Цивільного кодексу України. Підписанням цього договору позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 ПК України позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає прощену кредитором суму боргу за договором в розмірі 1586394,32 грн., та відобразити їх в своїй річній податковій декларації» (а. с. 67-68).

11.01.2014 року ПАТ «Дельта Банк» письмово повідомило ОСОБА_1 про анулювання (прощення) частини боргу за кредитним договором № 0 від 05.10.2006 в розмірі 1586394,32 грн. (а. с. 73).

07.05.2014 року ПАТ «Дельта Банк» подало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за перший квартал 2014 року (форма № 1ДФ), у якому в графах « 3а сума нарахованого доходу» та « 3 сума виплаченого доходу» зазначено про нарахований позивачу дохід в сумі 1586394,32 грн. (а. с. 77-79).

На підставі акту перевірки від 31.12.2015 року № 272/17- Ковельська ОДПІ прийняла ППР від 18.01.2016 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДФО на 333454,81 грн., в т. ч. за основним платежем - 266763,85 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 66690,96 грн. (а. с. 6).

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п.п.162.1.3 п.162.1ст.162 Податкового кодексу України, платником податку є, зокрема, податковий агент. Відповідно до п.176.2ст.176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Відповідно до п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З врахуванням вищенаведених норм, колегія суддів звертає увагу на те, що Банк повідомив позивача про анулювання (прощення) боргу шляхом укладення договорів про припинення зобов'язань за кредитним договором № 0 від 05.10.2006 року звернув увагу ОСОБА_1 на те, що відповідно до підп. «д» підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, анульована (прощена) частина боргу є додатковим благом, з якої ОСОБА_1, як платнику податку необхідно самостійно сплати ПДФО (а.с. 73). Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача та висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин доходом, отриманим платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства (в розумінні підпункту «д» підпункту164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України) є сума боргу за договором про надання споживчого кредиту у вигляді грошових коштів (тіло кредиту) та процентів, які позичальник зобов'язаний був повернути за договором, в той час як пеня, штрафи, комісії тощо не можуть вважатися додатковим благом, оскільки є засобами забезпечення виконання зобов'язання за договором, суми нарахованих пені, штрафів, комісій тощо не отримуються боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати, так і не стягувати їх, оскільки матеріалами справи спростовано дане твердження довідкою (а.с. 105), де чітко визначено тіло кредиту без відсотків та пені.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задоволити.

Скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року по справі № 803/674/16 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 02.11.2016 року.