Справа № 809/1044/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Справа № 876/7627/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Костіва М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.09.2016р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні у відставку,-

В С Т А Н О В И Л А:

22.08.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати бездіяльність відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській обл. щодо невиплати йому вихідної допомоги судді у зв'язку із відставкою неправомірною; зобов'язати його нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою (а.с.3-5).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.09.2016р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.38-40).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.45-47).

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що право на відставку і одержання вихідної допомоги набуто апелянтом до прийняття ВР України Закону України від 27.04.2014р. № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи в Україні та створення передумов для економічного зростання в Україні»; таке право гарантовано Законом України № 2453 від 07.07.2010р. «Про судоустрій та статус суддів». Правовідносини з приводу виплати соціальних гарантій виникають не в момент звернення за їх виплатою, а в момент виникнення права на їх одержання.

Скасування вихідної допомоги судді вважає зміною істотних умов праці, про що він повинен бути повідомлений за два місяці; за цей час він зміг би вирішити питання про відставку та скористатися правом на одержання вихідної допомоги.

Також спірна допомога є засобом забезпечення незалежності працюючих суддів, що стверджується практикою Конституційного Суду України та інших судів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як установленому судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 з 13.04.1978р. зарахований стажистом помічника прокурора Богородчанського району Івано-Франківської обл., з 13.04.1979р. по 27.05.1983р. працював на посаді помічника прокурора Богородчанського району Івано-Франківської обл., з 27.05.1983р. по 30.01.1987р. - прокурором Калуського району Івано-Франківської обл., з 30.01.1987р. по 06.02.1987р. - слідчим прокуратури Верховинського району Івано-Франківської обл., з 14.08.1990р. по 09.07.1991р. - народним суддею Коломийського міського народного суду, з 10.07.1991р. по 11.12.1992р. - в Івано-Франківському управлінні юстиції на посадах: заступник начальника, завідуючий відділом організаційної роботи суддів і кадрів, з 12.12.1992р. працював на посаді судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл., а з 04.04.1998р. по 02.07.2016р. обіймав посаду голови цього суду (а.с.8).

Наказом в.о.голови Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. № 02-03/26 від 02.07.2016р. позивача відраховано зі складу штату суду в зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови ВР України № 1120-VІІІ від 19.04.2016р. (а.с.6, 29-31).

Станом на 04.07.2016р. стаж позивача на посаді судді, який дає право на відставку, становив 34 роки 8 місяців 16 днів (а.с.8).

15.07.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла до 01.04.2014р.).

Листом № 06-04/720 від 19.07.2016р. відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати допомоги, оскільки така виплата на час звільнення ОСОБА_1 не була передбачена Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с.7).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України та нормами Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України підставою звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно з ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви про звільнення) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

У зв'язку із подачею заяви про відставку постановою ВР України № 1120-VІІІ від 19.04.2016р. позивача було звільнено з посади судді.

Статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка була чинною до 27.03.2014р.) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Однак, Законом України № 1166 від 27.03.2014р. «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 01.04.2014р., виключено ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, на час звернення позивача до Вищої Ради юстиції із заявою про відставку діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01.04.2014р., згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою не була передбачена.

Ці норми діяли й на час звільнення ОСОБА_1 з посади судді та відрахування зі штату Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл.

За таких обставин правові підстави для застосування до розглядуваних правовідносин норм закону, які не діяли на час їх виникнення, є відсутніми. Також чинним законодавством не передбачено імперативної вказівки про регулювання наведених відносин саме законодавством, що діяло на момент набуття позивачем 20-річного стажу суддівської роботи (а не тим законом, що діяв на момент звільнення судді).

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України у рішенні №10-рп/2013 від 19.11.2013р. зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999р. за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в розглядуваному випадку суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норми нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття ВР України постанови про звільнення позивача. Станом на 19.04.2016р. діяв п.28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 136. Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в цій частині Конституційним Судом України не приймалося.

Виходячи з викладеного, відповідач, відмовляючи в задоволенні заяви про нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при виході у відставку, не допустив порушення його прав, оскільки виплата такої допомоги не була передбачена законодавством, чинним на час звільнення.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.09.2016р. в адміністративній справі № 809/1044/16 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.З.Улицький

М.В.Костів