Справа № 161/4065/16а,2а/161/260/16
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Справа № 876/7509/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 УПП в м.Луцьку ДПП рядового поліції Русинчука Павла Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора роти №3 УПП в м.Луцьку ДПП рядового поліції Русинчука Павла Володимировича в якому просив визнати постанову у справі про адміністративне правопорушення (серія ПС№720465) від 20.03.2016р. протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити, визнати протиправними дії відповідача, інспектора роти №3 УПП в м. Луцьк ДПП рядового поліції Русинчука Павла Володимировича, щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення (серія ПС№720465) від 20.03.2016р.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем безпідставно притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. оскільки зупинка транспортного засобу в зоні дії відповідного дорожнього знаку була вимушеною та була зумовленою різким погіршенням самопочуття, внаслідок короткочасного розладу здоров'я, керування при якому загрожувало б його життю та життю інших громадян, що виключає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. оскільки він є інвалідом війни 2 групи, інвалідність спричинена травмою опорно-рухового апарату (в результаті поранення), яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби під час захисту Батьківщини, також він є учасником бойових дій 70-80 рр. на східних кордонах СРСР, і йому 73 роки. Крім того він пояснював, що з огляду на отримані травми, частими є випадки судоми ніг, коли знаходячись в одному незручному положенні, на якийсь момент він перестає відчувати і свідомо керувати своїми ногами, за для уникнення такої ситуації, за порадою лікарів, він робить певні фізичні вправи, які буквально за 5хв. повертають в нормальний стан, але для цього необхідно стояти і ходити по землі, тому усвідомлюючи все це, він змушений був здійснити таку вимушену зупинку.

Він здійснив зупинку автомобіля, щоб уникнути ДТП, тому, щоб не створювати аварійну ситуацію він увімкнув знак аварійної зупинки та не продовжив рух в зв'язку з тим, що інспектором Русинчуком П.В. було висловлено вимогу стояти на місці та надати права на керування транспортним засобом та реєстраційні документи.

Вважає, що суд першої інстанції неналежно оцінив пояснення щодо обставин вимушеної зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР а також зупинки ніби то ближче 10 м від перехрестя вулиць Конякіна та Карпенка-Карого, в порушення п.15.9 «Г» ПДР України, та переклав обов'язок доведення невинності на позивача. Таким чином, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало здійснення вимушеної зупинки транспортного засобом в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол у повноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З огляду на це апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається. Разом з тим, ст. 251 КУпАП передбачені інші способи доказування обставин справи, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Навіть цього не було надано, він не був згідний з інкримінованим правопорушенням, та зміг декілька слів написати на постанові, що вчинив вимушену зупинку, і не планував стояти більше 5-ти хвилин.

Як вбачається з матеріалів справи, він відразу заперечував факт вчинення порушення Правил дорожнього руху. Але обґрунтовані пояснення з цього приводу інспектором у нього відібрані не були, оскільки було порушено процедуру. Тобто інспектором поліції була порушена процедура розгляду, оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції не надано оцінки його поясненням та доводам про відсутність у діях складу адміністративного правопорушення, інспектором поліції не зазначено мотивів їх відхилення.

Доказів вчинення правопорушення (обґрунтовані пояснення позивача, пояснення свідків тощо) відповідачем не надано до суду першої інстанції.

В оскаржуваній постанові поліцейського інспектора всупереч ст. 283 КУпАП не зазначено, що відеозапис порушення здійснювалося відеореєстратором, хоча вказана стаття містить наступну норму, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Також, в свою чергу долучений в якості доказу по справі відеозапис з нагрудного технічного запису поліцейського інспектора зафіксував не факт правопорушення за яке складено було постанову, а обставини складення самої постанови в справі про порушення ПДР.

Переглядаючи цей відеозапис в судовому засіданні, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що інспектор підійшов до розгляду справи формально, у зв'язку з чим порушив порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення. На момент коли поліцейський інспектор, запропонував надати пояснення, ним вже було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Цей факт зафіксований на відеозапису який міститься в матеріалах адміністративної справи, також досить дивним є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ті моменти, коли камера спрямована на нього, він сидів у автомобілі, звук відсутній, тому зрозумілим є те, чому поліцейський тримав пальцями руки біля плеча, саме в той момент, коли він давав пояснення своєї вимушеної зупинки, а звук відсутній. Тому його представником в судовому засіданні з огляду на вищенаведене заявлялось клопотання про те, що даний відеозапис є недопустимим доказом по справі.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано у постанові послався як на доказ - відеозапис зроблений з реєстратора поліцейського, який не був долучений до матеріалів справи під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, оскільки інспектором поліції в винесеній ним постанові не зазначений, тому вважає, що вказаний доказ є недопустимим, зокрема і тому, що його якість не дозволяє чітко й належно відобразити обставини, які входять до предмету доказування: зокрема місця події, дорожнього знака 3.34, та за відсутності на відеозаписі дорожнього знака 3.34, вважає необгрунтованим висновок судді. В зв'язку з чим, вказаний відеозапис є неналежним доказом, який не спростовує винуватості та не підтверджує йог вину у даній події.

В оскаржуваній постанові поліцейського інспектора відсутня інформація щодо кількості часу, протягом якого автомобіль здійснював зупинку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду жодного доказу вчиненого позивачем адміністративного правопорушення. Матеріали справи, зокрема, не містять доказів про те, що відповідачем будь-якими вимірювальними приладами встановлювався факт невідповідності місця зупинки транспортного засобу позивача встановленим вимогам Правил дорожнього руху.

Оскільки оскаржувана постанова суду першої інстанції побудована лише на відеозаписі з реєстратора поліцейського як доказі вчиненого правопорушення, дослідивши який неможливо встановити місце зупинки транспортного засобу, чи дійсно це було в зоні дії знаку 3.34 ПДР та ближче 10 м від перехрестя вулиць Конякіна та Карпенка-Карого в м.Луцьку. Ніяких схем розташування транспортного засобу та фото з місця події відповідачем суду не надано.

Тому вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням наведеним в адміністративному позові з приводу того, що позивач здійснив вимушену зупинку автомобіля зумовлену різким погіршенням самопочуття, внаслідок короткочасного розладу здоров'я, щоб в подальшому уникнути аварійної ситуації на дорозі чи інших негативних наслідків. Такі доводи позивача нічим не спростовані.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором поліції не враховано зазначених вимог закону, оскільки постанова містить лише фабулу адміністративного проступку без посилання на докази, передбачені ст.251 КУпАП із наданням їх правової оцінки, та обставини визначені у ст.280 КУпАП, тобто вказана постанова не має жодного мотивування. Крім цього, у постанові не зазначено обставин передбачених статтями 33-35 КУпАП, які необхідно враховувати при накладенні стягнення, а тому вона за своїм змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП та є протиправною.

На підставі викладеного, також вважає, що в справі відсутні докази, які підтверджують факт порушення п. 15.9. «г» ПДР України, зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ГІДР а також зупинки ніби то ближче 10 м від перехрестя вулиць Конякіна та Карпенка-Карого, оскільки відстань не вимірювалось будь-яким технічним засобом, копія відеозапису не містить інформації про розміщення автомобіля в зоні дії знаків, порушення яких інкриміновано, фотофіксація не здійснювалась, схема розміщення автомобіля не складалась.

З огляду на вищевказане просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №720465 від 20.03.2016 року, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «VOLКSWАGЕN TRАNSPОRТЕR», номерний знак НОМЕР_1, 20.03.2016 року о 13 год. 45 хв. на вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 (додаток № 1) ПДР України, а також здійснив зупинку ближче 10 м від перехрестя вулиць Конякіна та Карпенка-Карого, чим порушив п.15.9 «г» ПДР України.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно враховано, що згідно ч. 1 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення вимог дорожніх знаків, правил зупинки, стоянки транспортних засобів. Відповідно до п.15.9 «г» Правил дорожнього руху України зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

При цьому суд правильно зазначив, що відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу. Відповідно до ч. 2, 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху. З огляду на це суд першої інстанції вірно вважав, що складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП не є обов'язковим.

Крім того, судом правильно зазначено, що згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 252 КУпАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідачем підтверджено порушення позивачем правил дорожнього руху та спростовано твердження останнього щодо зупинки автомобіля через погіршення стану здоров'я водія.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції підставно вважав, що постанова відповідача про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам закону.

Однак колегія суддів зазначає, що розглядаючи спір суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю, а згідно п. 3 ч. 3 вказаної статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, як уже зазначалось вище, віднесено до компетенції органів Національної поліції, то відповідно суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями закривати провадження у справі, як то просив позивач, відтак, провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ч. 1 ст. 203, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року по справі № 161/4065/16а в частині відмови в задоволенні позову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення скасувати і в цій частині провадження у справі закрити.

В решті постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2016 року по справі № 161/4065/16а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2016 року