Справа № 489/2327/16-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 489/2327/16-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського міського голови про визнання повідомлення міського голови таким, що суперечить діючому законодавству,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Миколаївського міського голови про визнання повідомлення протиправним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач мешкає в квартирі, яка є власністю ММР, де не встановлено лічильника води. Позивач вважає, що МКП «Миколаївводоканал» нараховує позивачу плату за водовідведення та водопостачання з порушенням положень чинного законодавства, всупереч вимог Порядку розроблення норм та затвердження нормативів питного водопостачання та Методики визначення нормативів питного водопостачання населення нараховує плату за надані послуги з урахуванням норм споживання, встановлених рішенням ВК ММР № 385 від 26.06.1998 р.

З метою усунення вказаних порушень і захисту своїх прав ОСОБА_2 04.04.2016 р. звернувся з відповідною заявою до міського голови, проте 26.04.2016 р. останнім на його вимогу було надано відповідь, з якою позивач не погоджується.

ОСОБА_2 не згоден з підставами відмови у задоволенні його вимоги, які були викладені у відповіді на його заяву; вважає, що надана відповідь суперечить діючому законодавству.

У зв'язку з викладеним позивач просив:

- визнати мотиви відмови миколаївського міського голови щодо задоволення його вимоги про вжиття заходів для припинення нарахування плати МКП «Миколаївводоканал» за нормами, встановленими Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 р., такими, що суперечать частинам 3, 4 Порядку розроблення норм та затвердження нормативів питного водопостачання, затвердженого Постановою КМУ № 1107 від 25.08.2004 р. та п. 1.4 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої Наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 р. № 148;

- визнати повідомлення миколаївського міського голови про правомірність нарахування МКП «Миколаївводоканал» плати за послуги водопостачання і водовідведення за нормами, встановленими рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 року такими, що суперечать пункту 1.4 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої Наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 р. № 148;

- визнати повідомлення миколаївського міського голови про правомірність вимоги МКП «Миколаївводоканал» щодо погашення ним заборгованості, таким, що суперечить пункту 1.4 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої Наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 р. № 148.

Представник відповідача позов не визнав, просив розглянути справу за його відсутністю.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Миколаївського міського голови про визнання повідомлення міського голови таким, що суперечить діючому законодавству - відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що позивач мешкає у квартирі АДРЕСА_1 та користується послугами з водопостачання та водовідведення, які надає відповідач МКП «Миколаївводоканал».

В квартирі позивача не встановлено лічильників води, а тому плата за послуги водопостачання та водовідведення нараховується відповідно до встановлених норм споживання в м. Миколаєві. МКП «Миколаївводоканал» здійснює позивачу нарахування плати за водопостачання і водовідведення у відповідності до п. 21, 22 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. із розрахунком норм споживання, які встановлені рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 р. у додатку № 2 та з урахуванням належної йому пільги.

Однак ОСОБА_2 не погоджується з розміром норм споживання води для населення, які використовуються при вказаному нарахуванні, та вважає, що вони не відповідають положенням діючого законодавства, оскільки вони були встановлені ще в 1998 р., а у відповідності до Порядку розроблення норм та затвердження нормативів питного водопостачання та Методики визначення нормативів питного водопостачання населення нарахування плати за надані послуги застосовується з урахуванням нормативів споживання, які повинні оновлюватись кожних три роки.

Згідно до ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

З метою усунення вищезазначених порушень 04.04.2016 р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до миколаївського міського голови.

Відповідно до отриманої ним відповіді від 26.04.2016 р. позивачу було відмовлено у вжитті заходів щодо МКП «Миколаївводоканал» та зазначено, що нарахування плати за водопостачання і водовідведення не суперечить положенням діючого законодавства, вимога про погашення боргу є законною.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Позивач з отриманою відповіддю не погоджується, не згоден також і з підставами відмови в задоволенні його вимоги.

Відповідно до положень ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Постановою КМУ від 25 серпня 2004 року № 1107 затверджено «Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання», згідно п. 4, 5 якого нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними ж після відповідних узгоджень, з дотриманням певних умов конкретного населеного пункту та з урахуванням Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, яка розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок оплати зазначених послуг врегульований постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Зокрема у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги справляється з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної води та гарячої води в водовідведення з розрахунку на одну особу, а також з урахуванням пільги.

У регіонах для нарахування плати за спожиті послуги централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування. Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 р. № 148, з урахуванням ступеню благоустрою житла, впливу кліматичних та екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами.

Відповідно до п. 1.4 Методики нормативи водопостачання, визначені за даною Методикою, використовуються також для розрахунку та встановлення норм споживання питної води населенням.

Норми споживання послуг водопостачання та водовідведення у м. Миколаєві, які діють на даний період, затверджені рішенням Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 р.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень.

Судом першої інстанції вірно визначено, що норми споживання, встановлені рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 року, з 1998 року не переглядались. Тобто, на сьогодні відсутні підстави для застосовування інших норм при нарахуванні плати за водопостачання та водовідведення позивачу, оскільки попередні не скасовані ні виконавчим комітетом ММР, ні у судовому порядку і є чинними.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у Миколаївського міського голови відсутні підстави для надання апелянту відповіді іншого змісту, ніж зазначено у повідомленні від 25.04.2016 р., а позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Апелянт свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян