Справа № 2а/0370/213/11
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Київ К/800/6686/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Приходько І.В.

суддів Бухтіярової І.О.

Веденяпін О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2011

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014

у справі №2а/0370/213/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф»

до Луцької об'єднаної податкової інспекції Волинської області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Автолайф» (далі - позивач, ТОВ «Автолайф») звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ № /0 від 23.11.2010 р. (№ /1 від 29.12.2010 р.).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 р., позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об?єднаної державної податкової інспекції № /0 від 23.11.2010 р. і № /1 від 29.12.2010 р. про зменшення ТОВ «Автолайф» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень і липень 2010 року у розмірі 290 691 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, заперечень на касаційну скаргу відповідача не надав, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Автолайф» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за червень, липень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось з 01 квітня по 30 червня 2010 року, про що складено акт від 12.11.2010 р. № 8046/23-3/33523046.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пункту 4.1 статті 4 та абзацу «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого встановлено завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2010 року на суму 142 724 грн. та за липень 2010 року на суму 147 967 грн., всього на суму 290 691 грн.

24.11.2010 р. податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0, яким зменшено суму бюджетного зобов'язання (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов?язань наступних податкових періодів) з ПДВ в розмірі 290 691 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарга платника залишена без задоволення, прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 29.12.2010 р.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, скасовуючи прийняті Луцькою ОДПІ податкові повідомлення-рішення, обґрунтовував своє рішення безпідставністю висновків податкового органу, що рівень звичайної ціни товарів для визначення бази оподаткування операцій поставки товарів на митній території України має відповідати митній вартості таких товарів при їх імпортуванні в Україну.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 01 квітня по 30 червня 2010 року позивач на виконання умов контракту № 001/2010 від 19 березня 2010 року, укладеного між ТОВ «Автолайф» та фірмою «Moonlight Company S.A.» Panama City, імпортував товар (легкові та вантажні автомобілі марок Mercedes Benz, Volkswagen, Fiat, Opel, Renault та інші), які в подальшому реалізовував на митній території України.

Автомобілі були реалізовані покупцям, які не є платниками ПДВ, що підтверджується відповідними первинними документами: податковими та видатковими накладними. При визначенні бази оподаткування ПДВ до уваги бралась договірна (контрактна) вартість автомобілів.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування [за винятком ПДВ, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)]. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Отже, законом встановлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, визначена за вільними цінами, які не можуть бути нижчими за звичайні ціни.

При цьому за правилами підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Таким чином, при визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України, не є тотожними і не можуть бути порівнюваними.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, оскільки податковим органом не доведено факту, що договірні ціни при поставці товарів на митній території України не відповідають рівню звичайних цін, а, отже, правомірність прийнятого рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Таке застосування норм матеріального права відповідає практиці Верховного Суду України викладеній, зокрема, у постановах від 29 жовтня 2010 року № 21-9а10 , 12 березня 2012 року № 21-380а11 та 28 травня 2013 року № 21-152а13.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області - відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя І.В.Приходько

Судді І.О.Бухтіярова

О.А.Веденяпін