Справа № 816/945/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/945/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "АМ - Транс"
до відповідача Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області
про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

17.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "АМ - Транс" (надалі ТОВ "АМ - Транс", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області (надалі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.05.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 27.05.2016, винесене на підставі акта перевірки №156/16-31-14-06-09/36903306 від 04.05.2016, є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства України. Також ТОВ "АМ - Транс" зазначає про те, що господарські операції з ТОВ "Фавор ОСОБА_3" є реальними, спрямованими на отримання в майбутньому доходу та документально підтверджені.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову. У письмових запереченнях на позов (а.с.64-66 т.1) ГУ ДФС у Полтавській області стверджує про правомірність висновків позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "АМ - Транс" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Фавор ОСОБА_3" за листопад-грудень 2015 року та правомірності їх відображення в податковій звітності. Під час перевірки встановлено завищення податкового кредиту по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ "Фавор ОСОБА_3" у сумі 272134,00 грн. Відповідач зазначає, що предметом договору поставки №16/11 від 16.11.2015 є бітум нафтовий дорожній в асортименті. Відповідно до товарно-транспортних накладних перевізниками бітуму виступали ТОВ "Фавор ОСОБА_3" та ТОВ "Українська ОСОБА_4", однак, указані підприємства не мали можливості для здійснення перевезення, оскільки не мають ліцензії на перевезення нафтопродуктів (небезпечних вантажів). Також товарно-транспортні накладні складені з порушеннями, а саме: не мають повної адреси пунктів навантаження та розвантаження продукції; товарно-транспортна накладна від 07.12.2015 №001 не містить марки, моделі, типу автомобіля, яким здійснювалось перевезення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "АМ - Транс" () зареєстроване в якості юридичної особи, перебуває на податковому обліку відповідача та є платником податку на додану вартість (а.с.49 т.1).

На підставі направлення від 19.04.2016 № 637 (а.с.68 т.1), виданого ГУ ДФС у Полтавській області, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок ризикових платників та моніторингу ризикових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Полтавській області, у звязку із відмовою ТОВ "АМ - Транс" від надання відповіді на письмовий запит контролюючих органів №901/10/16-3 1-14-16-17 від 11.03.2016, у якому зазначені виявлені недостовірності та відповідні декларації (лист-відмова №30 від 28.03.2016), згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 статті 20, п.п.78.1.4 п.78.1 статті 78, п.82.2 статті 82 Податкового кодексу України та розділом II п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, відповідно до наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 19.04.2016 №434 (а.с.67 т.1) проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "АМ - Транс" () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Фавор ОСОБА_3" () за листопад-грудень 2015 року та правомірності їх відображення в податковій звітності, відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку 1 до довідки перевірки.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ТОВ "АМ - Транс" відповідачем складено акт №156/16-31-14-06-09/36903306 від 04.05.2016, у якому зафіксовані порушення п.п. "а" п.198.1, п. 198.2, п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 272134,00 грн, у тому числі за листопад 2015 року на суму 272134,00 грн (а.с.52-57 т.1).

На підставі акта перевірки відповідачем 27.05.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.05.2016, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальній сумі 340167,50 грн, у тому числі 272134 грн основний платіж, 68033,50 грн штрафні (фінансові) санкції (а.с.50 т.1).

Позивач не погодився із указаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.05.2016, суд виходив з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне донарахування грошового зобов'язання зі сплати ПДВ контролюючим органом здійснено на підставі встановлення перевіряючим порушення, а саме: непідтвердження реальності взаємовідносин з придбання бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 у ТОВ "Фавор ОСОБА_3", у зв'язку з чим встановлено заниження ПДВ за листопад 2015 року на суму 272134,00 грн.

Надаючи правову оцінку порушенням, встановленим відповідачем, стосовно непідтвердження реальності взаємовідносин з придбання бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 у ТОВ "Фавор ОСОБА_3", у зв'язку з чим встановлено заниження ПДВ за листопад 2015 року на суму 272134,00 грн, суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до вимог чинного податкового законодавства включенню до складу податкового кредиту підлягають лише суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами).

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, про реальність вчинення платником податків господарських операцій та, як наслідок, правомірність формування останнім податкового кредиту з ПДВ свідчать наявність руху активів у процесі здійснення господарської операції та звязок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені належним чином складеними та своєчасно оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, на підставі яких платник податку формує дані податкового обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат для цілей оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).

При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. З метою підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердження правомірності та обґрунтованості витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, оскільки саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Так, судом встановлено, що 16.11.2015 між ТОВ "АМ - Транс" (за текстом договору покупець) та ТОВ "Фавор ОСОБА_3" (за текстом договору продавець) укладено договір поставки №16/11 (а.с.13), за умовами якого покупець зобов'язується прийняти поставку та оплатити поставлений товар бітум нафтовий дорожній в асортименті (пункт 1.1 договору).

На підтвердження реальності господарської операції за вищезазначеним договором позивачем надано до суду копії: рахунок-фактура №18/11-01 від 18.11.2015, рахунок-фактура №19/11-3 від 19.11.2015, рахунок-фактура №26/11-3 від 26.11.2015, рахунок-фактура №27/11-6 від 27.11.2015, рахунок-фактура №27/11-1 від 27.11.2015, рахунок-фактура №03/12-5 від 03.12.2015 (а.с.14-19 т.1); видаткова накладна №17/11-4 від 17.11.2015, видаткова накладна №26/11-3 від 26.11.2015, видаткова накладна №27/11-2 від 27.11.2015, видаткова накладна №27/11-6 від 27.11.2015, видаткова накладна №29/11-1 від 29.11.2015, видаткова накладна №07/12 від 07.12.2015, видаткова накладна №20/12-2 від 20.12.2015 (а.с.27-33 т.1); податкова накладна №2 від 27.11.2015, податкова накладна №4 від 17.11.2015, податкова накладна №4 від 25.11.2015, податкова накладна №6 від 26.11.2015, податкова накладна №6 від 27.11.2015, податкова накладна №1 від 07.12.2015, податкова накладна №8 від 27.11.2015 (а.с.41-47 т.1); платіжне доручення №36994 від 18.11.2015, платіжне доручення №37026 від 27.11.2015, платіжне доручення №37030 від 27.11.2015, платіжне доручення №37051 від 07.12.2015, платіжне доручення №37057 від 09.12.2015, платіжне доручення №37058 від 09.12.2015 (а.с.20-26 т.1).

Як доказ здійснення перевезення спірних нафтопродуктів (бітум нафтовий дорожній в'язкий БНД 60/90), позивачем надано копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) №17/11 від 17.11.2015, №26/11-3 від 26.11.2015, №29/11 від 27.11.2015, №27/11-6 від 27.11.2015, №29/11 від 29.11.2015, №001 від 07.12.2015, №002 від 20.12.2015 (а.с.34-40 т.1).

Однак, твердження позивача про використання в якості доказу перевезення бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90, придбаного у ТОВ "Фавор ОСОБА_3", указаних товарно-транспортних накладних судом оцінюються критично, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету" України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496, затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі Інструкція).

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх підприємств, установ та органів незалежно від форм власності, які займаються хоча б одним із таких видів діяльності, як зберігання, транспортування та відпуск нафти і нафтопродуктів.

Відповідно до пункту 5.1.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі договір).

Пунктами 5.4.1 - 5.4.3 Інструкції встановлено, що перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Підпунктом 7.5.6 пункту 7.5 Інструкції передбачено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Відповідно до підпунктів 7.5.7, 7.5.8 пункту 7.5 Інструкції ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства. Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною. Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Відповідно до пункту 14.4 Інструкції матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня. Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації. Рух нафти і нафтопродуктів у резервуарах за добу фіксується матеріально відповідальними особами в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП з урахуванням пункту 14.4 цієї Інструкції. Рух облікових залишків за марками нафти та нафтопродуктів фіксується матеріально відповідальними особами в товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, у тому числі окремо щодо кожного власника нафти та нафтопродукту. Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства (п. 14.6 Інструкції).

Дослідивши надані позивачем товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) (форма №1-ТТН (нафтопродукт), суд встановив, що товарно-транспортні накладні №17/11 від 17.11.2015, №26/11-3 від 26.11.2015, №29/11 від 27.11.2015, №27/11-6 від 27.11.2015, №29/11 від 29.11.2015, №001 від 07.12.2015, №002 від 20.12.2015 (а.с.34-40 т.1) не мають повної адреси пунктів навантаження та розвантаження продукції, що перевозилася. Крім того, товарно-транспортна накладна №001 від 07.12.2015 не містить марки, моделі, типу автомобіля, яким здійснювалось перевезення (а.с.39 т.1).

Суд зазначає, що заповнення товарно-транспортної накладної щодо транспортування специфічного товару нафтопродуктів без дотримання вимог, встановлених цими нормами, нівелюють значення товарно-транспортної накладної як документу, що може бути доказом перевезення нафтопродуктів. Такий вид товару, як нафтопродукти, маєть певні особливості як транспортування, так і обліку.

Згідно з указаними товарно-транспортними накладними перевізником придбаного у ТОВ "Фавор ОСОБА_3" бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 виступали ТОВ "Фавор ОСОБА_3" та ТОВ "Українська ОСОБА_4".

Суд зазначає, що згідно з пунктом 24 статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 №222-VІІІ ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до додатку 3 "Алфавітний перелік небезпечних вантажів" до "Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів", затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.07.2004 №822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2004 за №1040/9639, до переліку небезпечних вантажів входять, з поміж іншого, гудрони рідкі, включаючи бітум дорожний.

Враховуючи вищевикладене, перевезення бітуму нафтового дорожнього в'язкого передбачає наявність у перевізника відповідної ліцензії на здійснення господарської діяльності.

У судовому засіданні представник відповідача повідомив, що згідно з даними ГУ ДФС у Полтавській області та Єдиного ліцензійного реєстру, який функціонує згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстру та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру" від 08.11.2000 №1658, ТОВ "Фавор ОСОБА_3" та ТОВ "Українська ОСОБА_4" не мають ліцензії на перевезення нафтопродуктів (небезпечних вантажів).

Під час судового розгляду позивач не надав доказів на спростування доводів відповідача щодо відсутності ліцензії на перевезення нафтопродуктів (небезпечних вантажів), у звязка з чим суд погоджується з твердженнями податкового органу, що ТОВ "Фавор ОСОБА_3" та ТОВ "Українська ОСОБА_4" не мали можливості для здійснення перевезення бітуму нафтового дорожнього в'язкого.

Отже, товарно-транспортні накладні не можуть бути використані для підтвердження фактичного перевезення товару обумовленого договором поставки №16/11 від 16.11.2015, а самі перевізники, вказані в товарно-транспортних накладних, за відсутності відповідних ліцензій фактично не могли здійснювати перевезення товару.

Суд не бере до уваги наявний у матеріалах справи висновок експертного економічного дослідження №9854 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф. ОСОБА_5 від 30.09.2016, у висновку якого зазначено: висновки акта ГУ ДФС у Полтавській області ДФС України від 04.05.2016 №156/16-31-14-06-09/36903306 стосовно заниження ТОВ "АМ - Транс" податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за листопад 2015 року на загальну суму 272134,00 грн внаслідок порушення вимог п.п. "а" п.198.1 п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, є необґрунтованим та документально не підтверджуються (а.с.171-188 т.1).

Відповідно до частини пятої статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак, незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Указана експертиза була проведена з ініціативи ТОВ "АМ - Транс" на підставі листа ТОВ "АМ - Транс" №71 від 19.09.2016 (а.с.169 т.1), а не за правилами, визначеними статтею 81 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, зі змісту висновку вбачається, що експерт не взяв до уваги, що придбаний товар відноситься до нафтопродуктів і транспортування вказаного товару відбувається за правилами, визначеними Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України. Також вказаний висновок не спростовує факт відсутності у ТОВ "Фавор ОСОБА_3" та ТОВ "Українська ОСОБА_4" ліцензії на перевезення нафтопродуктів (небезпечних вантажів).

Таким чином, суд не бере до уваги вищевказаний висновок.

Позивачем надано до суду документи (а.с.136-250 т.1, а.с.1-12 т.2), які, на його переконання, підтверджують: факт використання бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 у власній господарській діяльності та подальшої реалізації продукції, виготовленого з використанням придбаного бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90.

З наданих документів вбачається, що ТОВ "АМ - Транс" було реалізовано ТОВ "Променергобуд Україна", ПП "Будгарант-7" та ПАТ "УМБ-23" асфальтобетонну суміш (піщаний, щільний, тип Г, марка 1). Також позивач надав лист Харківського національного автомобільно-дорожнього університету від 26.09.2016 №2243/35 (а.с.248 т.1), з якого слідує, що до складу асфальтобетонної суміші входить бітум в'яжучий.

Однак, позивач під час судового розгляду не надав доказів щодо відсутності укладання договорів стосовно придбання бітуму нафтового дорожнього в'язкого у інших контрагентів. Отже, суд, відхиляючи твердження позивача з приводу використання придбаного у ТОВ "Фавор ОСОБА_3" бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 при виготовлені асфальтобетонної суміші, виходив з того, що позивач міг використати під час виготовлення асфальтобетонної суміші бітум, що придбавався у інших контрагентів.

Враховуючи вищевикладене, згідно з наданих до суду документів не можливо підтвердити реальність поставки товару від постачальника ТОВ "Фавор ОСОБА_3" до покупця ТОВ "АМ - Транс".

Отже, висновки ГУ ДФС у Полтавській області про порушення позивачем вимог п.п. "а" п.198.1, п. 198.2, п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 272134,00 грн, у тому числі за листопад 2015 року на суму 272134,00 грн, є правомірними.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, згідно з положеннями частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.05.2016.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, при цьому, представником відповідача в повній мірі доведено, що відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених законом. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АМ - Транс" до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна