Справа № 804/6755/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 р. Справа № 804/6755/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі - Музиці Я.І.
представника позивача - Федорова Г.В.
представника відповідача - Атрошенко В.М.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, висновки податкової перевірки є хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2016 відкрито провадження у справі № 804/6755/16.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в поданих письмових запереченнях зазначив, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області в результаті проведених перевірок ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства виявлені порушення пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), підрозділу 9 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014 року № 63-VIII, чим занижено податок на прибуток в сумі 486 871 грн., у тому числі за 2014 рік в сумі 486 162 грн., за І півріччя 2016 року у сумі 709 грн. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області за наслідками проведеного аналізу встановлено при застосуванні процедури податкового компромісу ТОВ ВКФ «Вітлюс» ненадання до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська уточнюючих розрахунків з податку на прибуток. Представник відповідача вважає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення винесене в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, - на підставі листа ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 17.02.2015 року № 5969/10/04-62-22-3 Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Вітлюс» надало податковому органу витребувані фінансові документи.
Позивачем, внаслідок усних зауважень податкового органу щодо виявлених недоліків первинних документів ТОВ ВКФ «Вітлюс» з «сумнівними» контрагентами подано до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області заяви від 16.04.2015 року про застосування податкового компромісу з уточнюючими розрахунками до них.
ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань, які стосуються витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, в межах податкових (звітних) періодів та суб'єктів господарювання, по господарських операціях (взаємовідносинах) з якими платником податків подано уточнюючі розрахунки, за результатами якої складено Акт від 15.06.2015 року за № 2946/01-62-22-1/19428574.
При проведенні документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань, які стосуються витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, в межах податкових (звітних) періодів та суб'єктів господарювання, по господарських операціях (взаємовідносинах) з якими платником податків подано уточнюючі розрахунки, ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області встановлено:
- підтвердження даних уточнюючих розрахунків щодо самостійно відмови від «сумнівного» податкового кредиту на суму ПДВ 5 038 655,49 грн.;
- не підтверджено дані уточнюючих розрахунків по процедурі податкового компромісу від 16.04.2015 року за лютий 2014 року на суму ПДВ 209 762 грн., за березень 2014 року на суму ПДВ 354 669 грн., що призвело до порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість в сумі 564 431 грн., в тому числі за лютий 2014 року на суму 209 762 грн. та за березень 2014 року в сумі 354 669 грн. через не вірно вказаний ідентифікаційний код юридичної особи в уточнюючих розрахунках;
- порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, підрозділу 9 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» від 25.12.2014 року № 63-VIII, через заниження податку на прибуток на загальну суму 1 142 529 грн., в тому числі: ІІ квартал 2012 року - 501139 грн., ІІІ квартал 2012 року - 641390 грн., оскільки позивачем не подано податковому органу уточнюючих розрахунків по процедурі податкового компромісу.
Зазначена перевірка проводилась ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська за період з 01.05.2012 року по 31.03.2014 року, однак, податок на прибуток досліджено та донараховано за ІІ та ІІІ квартали 2012 року, а період січня-березня 2014 року залишено ДПІ без дослідження правильності оподаткування податком на прибуток за результатами процедури податкового компромісу.
Враховуючи факт не дослідження правильності оподаткування податком на прибуток за результатами процедури податкового компромісу, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області при проведені планової виїзної перевірки ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016 за період, за наслідками якої складено Акт перевірки від 31.08.2016 року за № 470/04-36-14-01-07/19428574, відповідно до якого зазначено про заниження позивачем податку на прибуток в сумі 486871 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 486162 грн., за І півріччя 2016 року в сумі 709 грн.
При цьому, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області при проведені планової виїзної перевірки ТОВ ВКФ «Вітлюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, за наслідками якої складено Акт перевірки від 31.08.2016 року за № 470/04-36-14-01-07/19428574, встановлено наступне:
ТОВ ВКФ «Вітлюс» мав взаємовідносини з контрагентами:
- ТОВ «Сіріус Стандарт» відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2013 року;
- ТОВ «Фортуна-Контракт» відповідно до договору купівлі-продажу від 01.04.2013 року за № 0401-П;
- ТОВ «Акцент Трейд» відповідно до договору від 02.01.2014 року за № 1412;
- ТОВ «Спецторг-Інвест» відповідно до договорів 02.01.2014 року за № 88, від 24.02.2014 року за № 107, від 24.02.2014 року за № 108;
- ТОВ «Дніпросфера» відповідно до договорів від 02.01.2014 року за № 87, від 03.03.2014 року за № 264Р.
Відповідачем у вищевказаному Акті перевірки зазначено про нереальність господарських операцій між ТОВ ВКФ «Вітлюс» за період січень-березень 2014 року та вказаними контрагентами та формальність складання первинних документів, оскільки товарно-транспортні накладні не відповідають вимогам Наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.1995 року № 488/346, через відсутність конкретної адреси навантаження товарно-матеріальних цінностей (зазначено лише - м. Дніпропетровськ або м. Дніпропетровськ, вул. Мечнікова), що позбавляє можливості визнати факт транспортування товарно-матеріальних цінностей. Також відповідачем зазначено про відсутність об'єктів оподаткування по ланцюгу постачання товарно-матеріальних цінностей.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
За змістом пункту 1 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.
За загальним правилом, юридична відповідальність настає у випадку встановлення вини особи на підставі правозастосовного акту - рішення компетентного органу.
В судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, будь-яке рішення, зокрема, акт перевірки податкового органу, який би підтверджував сумнівність господарських операцій ТОВ ВКФ «Вітлюс» з його контрагентами, які стали підставою для подання заяви про застосування податкового компромісу, - відсутнє.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704) первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.4 вказаного Положення встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
За змістом ст. 189 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
- газу, який постачається для потреб населення.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами, який включає, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).
При цьому, господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.
При цьому, за приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких, передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Додані до позову первинні документи - договори купівлі-продажу, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки, товарно-транспортні накладні підтверджують фактичне здійснення господарських операцій мiж позивачем та його контрагентами, оскільки складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітнiсть в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мiнiстерства фiнансiв України вiд 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Мiнiстерствi юстицiї України 05.06.1995 р. за № 168/704, i мiстять у собi вiдомостi щодо змiсту та обсягу проведених операцiй, якi узгоджуються мiж собою.
Деякі дефекти в оформленні документів, зокрема, відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні, при фактичному придбанні платником податку (покупцем) товару, його оприбуткуванні, не можуть розглядатися як підстави для висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій.
Крім того, вищевказані первинні документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірної господарської операції та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт поставки товару. Відсутність у товарно-транспортній накладній вказівки на район при наявності вказівки на область пункту відвантаження, не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними суб'єктами господарювання, з якими постачальник мав певні господарські відносини, порушеннями вимог законодавства щодо створення підприємства та ведення фінансово-господарської діяльності чи певними недоліками при складанні первинних документів.
У відповідності до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішення, а тому, враховуючи викладене, оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними і такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги відповідно - задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 69, 71, 94, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 31.10.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар