Справа № 821/748/16
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/748/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про визнання протиправним та скасування наказу від 05.04.2016р. №166-о, поновлення на посаді головного спеціаліста посту екологічного контролю «Херсонський річковий порт» Херсонського сектору екологічного та радіологічного контролю відділу екологічного та радіологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовував тим, що звільнення його з посади на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників, є незаконним, оскільки на підставі ст.42 Кодексу відповідач при скороченні чисельності працівників повинен був провести перестановку працівників в межах однорідних посад, надавши переважне право на залишенні на роботі тому працівнику, в якого більш високий рівень кваліфікації, продуктивність праці, триваліший стаж роботи та якість виконання доручень. Позивач вважає, що він має переважне право на залишенні на роботі перед державними інспекторами, які переведені на рівноцінні посади, зважаючи на рівень кваліфікації, продуктивність праці, а також на наявність у позивача двох і більше утриманців та відсутність у його сім'ї працівників з самостійним заробітком. Також, ОСОБА_1 зазначив, що його звільнено у період тимчасової непрацездатності.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01.08.2016р. позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря від 05.04.2016р. №166-о «Про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності». Поновлено позивача на посаді головного спеціаліста посту екологічного контролю «Херсонський річковий порт» Херсонського сектору екологічного та радіологічного контролю відділу екологічного та радіологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря з 06.04.2016р. Стягнуто з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11039,99 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не встановлено, коли і кого саме ОСОБА_1 повідомляв про те, що він знаходився на лікарняному, тоді як лікарняний лист ним надано до Держекоінспекції лише 17.04.2016р. Безпосереднім керівником ОСОБА_1 завідувачем Херсонського сектору екологічного та радіологічного контролю надано табель робочого часу, в якому зазначено, що 05.04.2016р. позивач знаходився на робочому місці, що також підтверджено рапортом безпосереднього керівника ОСОБА_1

Апелянт зазначає, що Держекоінспекцією виконано всі передбачені трудовим законодавством вимоги щодо попередження та наступного вивільнення позивача. Листом від 05.02.2016р. ОСОБА_1 відмовився від переведення на запропоновану йому посаду.

Також, апелянт посилається на пропуск ОСОБА_1 строку звернення з позовом до суду, встановленого ч.3 ст.99 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, наказом начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря від 06.09.2012р. №379-о ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста посту екологічного контролю «Херсонський річковий порт» Херсонського сектору екологічного та радіологічного контролю відділу екологічного та радіологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря.

Згідно штатного розпису Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на 2015 рік загальна кількість працівників Інспекції становить 141 штатна одиниця.

До відділу екологічного та радіологічного контролю в пунктах пропуску через державний кордон Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного входять Одеський, Іллічівський, Ізмаїльський, Миколаївський та Херсонський сектори екологічного та радіологічного контролю; штатна кількість працівників вказаного відділу станом на 16.02.2015р. складала 87 одиниць, у тому числі у Херсонському секторі - 10 одиниць.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 16.11.2015р. №121 затверджено граничну чисельність територіальних органів Держекоінспекції України, зокрема, для Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря гранична чисельність працівників становить 112 штатних одиниць.

Наказом Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря від 22.01.2016р. №12 введено в дію штатний розпис Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з 22.01.2016р., згідно якого штатна кількість всіх працівників Інспекції зменшилась на 30 посад. Зокрема, по Херсонському сектору екологічного та радіологічного контролю відділу екологічного та радіологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон скорочено 3 посади, серед яких і посада головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря «Херсонський річковий порт», яку обіймав ОСОБА_1

22.01.2016р. відповідачем винесено наказ №13 про попередження про наступне вивільнення працівників.

Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря 29.01.2016р. на адресу ОСОБА_1 надіслано лист-попередження №226/03 про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на посаду провідного спеціаліста посту екологічного контролю «Херсонський морський торговельний порт» на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3, який отримано позивачем 05.02.2016р.

05.02.2016р. ОСОБА_1 надіслав до Інспекції лист про відмову від запропонованої йому посади та зазначив про необхідність врахування при звільненні положень ст.42 КЗпП України.

Наказом начальника Інспекції від 05.04.2016р. №166-о ОСОБА_1 звільнений із посади головного спеціаліста посту екологічного контролю «Херсонський річковий порт» Херсонського сектору екологічного та радіологічного контролю відділу екологічного та радіологічного контролю у пунктах пропуску через державний кордон - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря, у зв'язку із скороченням чисельності працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 про скасування вказаного наказу та поновлення на посаді, дійшов висновку, що при звільненні позивача Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря не враховано його переважне право на залишення на роботі щодо осіб, які займали однорідні посади. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що у Херсонському секторі екологічного та радіологічного контролю існували 3 рівнозначні за своїми функціями та розміром оплати праці посади головних спеціалістів - державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря: головний спеціаліст-держінспектор посту екологічного контролю «Херсонський морський торгівельний порт», яку обіймав ОСОБА_4; головний спеціаліст-держінспектор посту екологічного контролю «Херсонський річковий порт», яку обіймав ОСОБА_1; головний спеціаліст-держінспектор посту екологічного контролю «Скадовський морський торгівельний порт», яку обіймав ОСОБА_5. Дослідивши надані відповідачем докази щодо переважного права на залишенні на роботі, зокрема звіти відповідача про результати здійснення державного нагляду у сфері охорони довкілля, суд першої інстанції встановив, що держінспектори ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за період роботи з вересня 2015 року по березень 2016 року мали показники продуктивність праці, що суттєво не відрізнялись один від одного. Також, суд першої інстанції надав оцінку рівню кваліфікації, спеціальності, стажу роботи та наявності утриманців у вказаних осіб та встановив, що: у ОСОБА_4 - повна вища освіта, спеціальність водні біоресурси, 6 років 6 місяців стажу роботи, одна неповнолітня дитина; у ОСОБА_1 - повна вища освіта, спеціальність правознавство (юрист) та економіка, 3 роки 5 місяців стажу роботи, двоє неповнолітніх дітей; у ОСОБА_5 - повна вища освіта, спеціальність правознавство, 2 роки 8 місяців стажу роботи.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач за наявності рівних умов продуктивності праці та кваліфікації із двома іншими держінспекторами, має переважне право на залишення на роботі перед ОСОБА_5 як особа з тривалішим безперервним стажем у даній установі та як особа, що має двох утриманців. У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача із займаної посади відповідач порушив вимоги ст.42 КЗпП України.

В апеляційній скарзі Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря посилається на те, що при вирішенні спору судом не враховано, що посада ОСОБА_1 скорочувалася, його у встановлений законодавством строк попереджено про наступне вивільнення та запропоновано іншу посаду, від якої останній відмовився. Апелянт зазначає, що проведення перестановки (перегрупування) працівників є правом роботодавця і якщо воно не використовувалося, то суд не може обговорювати це питання.

Апеляційний суд критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки відповідно до вимог ст.ст.40, 42 КЗпП України допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника за його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді спору правомірно досліджував та надавав правову оцінку наданим позивачем доказам щодо наявності у нього переважного права на залишення на роботі перед іншими працівниками.

В апеляційній скарзі відсутні обґрунтування помилковості висновків суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права переважного залишення на роботі, зокрема, перед перед ОСОБА_5

Також, задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, позивача звільнено у період його тимчасової непрацездатності, що підтверджується листом непрацездатності серії АГУ №510027, згідно якого ОСОБА_1 у період з 04.04.2016р. по 06.04.2016р. перебував на амбулаторному лікуванні.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що згідно табелю робочого часу 05.04.2016р. ОСОБА_1 перебував на робочому місці та не повідомляв про те, що він знаходився на лікарняному, тоді як лікарняний лист ним надано до Держекоінспекції лише 17.04.2016р. При цьому, свої доводи апелянт обґрунтовує табелем робочого часу, рапортом безпосереднього керівника позивача та відомостями Журналу прибуття та вибуття з роботи, Журналу чергувань та Журналу реєстрації та проведення екологічного контролю вантажів і транспортних засобів, що перетинають державний кордон України відділу екологічного та радіологічного контролю в пунктах пропуску через державний кордон пост екологічного контролю «Херсонський річковий порт».

Дослідивши надані відповідачем матеріали колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вони не є беззаперечними доказами факту перебування ОСОБА_1 на робочому місці 4-5 квітня 2016 року, так як в наданому Інспекцією Журналі прибуття та вибуття з роботи відсутні підписи позивача.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано листок непрацездатності (або, у встановлених законом випадках, довідку) про його тимчасову непрацездатність.

Більше того, вказана обставина не була єдиною підставою для прийняття Херсонським окружним адміністративним судом рішення про незаконність звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем встановленого ч.3 ст.99 КАС України місячного строку звернення з позовом до суду, то апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні з вказаним позовом до суду ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення йому строку звернення до суду, в якому зазначив, що про наявність оскаржуваного наказу Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря від 05.04.2016р. №166-о він дізнався в телефонному режимі 06.04.2016р. під час перебування його на лікарняному. Копію ж вказаного наказу ним отримано засобами поштового зв'язку 02.05.2016р.

Під час проведення попереднього судового засідання суд першої інстанції, за результатами дослідження наданих позивачем доказів та оцінки вказаних ним обставин, дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не спростовано доводи позивача про отримання ним копії оскаржуваного наказу 02.05.2016р.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, враховуючи факт перебування позивача 06.04.2016р. на лікарняному, останній не міг дізнатися про підстави для його звільнення, які зазначені в наказі від 05.04.2016р. №166-о, і лише при отримання копії наказу про звільнення ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав незаконним, як встановлено вище, звільненням з роботи.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Беллет проти Франції» зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії (бездіяльність), які становлять втручання у її права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000р. §59), правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року відстрочено апелянту сплату судового збору до вирішення справи по суті.

Враховуючи те, що апелянт не відноситься до категорії осіб, які користуються пільгами щодо сплати судового збору, при зверненні до суду з апеляційною скаргою судовий збір ним не сплачений, а тому з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря належить стягнути судовий збір у розмірі 1818,96 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 ч.5 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року - без змін.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923; банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) - 828011; рахунок отримувача - 1008; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - судовий збір, ПІБ апелянта чи назва установи, організації, що виступає апелянтом, Одеський апеляційний адміністративний суд, код ЄДРПОУ суду 34380461) несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,96 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень 96 коп.) грн.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 31.10.2016р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.