Справа № 308/10033/16-а
Суддя: Лемак О. В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючої судді Лемак О.В., при секретарі Ревачко І.С., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та скасування протокольного рішення Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та зобовязання Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Ужгородського обєднаного Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та скасування протокольного рішення Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та зобовязання Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.09.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991 року, яка була чинна до 01.10.2011 року), надавши всі необхідні документи, що підтверджують його стаж роботи. Відповідачем у призначені пенсії було відмовлено з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, відповідно до якого з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Позивач вважає такі дії неправомірними, та просить суд скасувати протокольне рішення №41 від 14 вересня 2016 року Ужгородського обєднаного управління ПФУ Закарпатської області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобовязати Ужгородське обєднане управління ПФУ Закарпатської області здійснити, починаючи з 06 вересня 2016 року, призначення пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

В судове засідання позивач не зявився, однак надав суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, справу розглянути без його участі за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити. У письмових запереченнях, як на підставу для відмови у задоволенні позову, відповідач посилається на те, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 передбачено, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги змінені позовні вимоги позивача та письмові заперечення представника відповідача, долучені до матеріалів справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.09.2016 року позивач звернувся до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

14.09.2016 року Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не призначаються відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ.

Разом з цим, у період роботи позивача в органах прокуратури ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної ( чинної ) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного ) заробітку.

Згідно ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених в ст. 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Водночас, редакцією статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» станом на 15.01.2011 року, встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Судом встановлено, що станом на день звернення до Ужгородського обєднаного управління ПФУ Закарпатської області загальний стаж роботи ОСОБА_1 складав 22 роки 6 місяців 14 днів, у тому числі 20 років 1 місяць 5 днів на прокурорських посадах в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки. Крім того, до стажу, що дає право на призначення пенсії позивачу зараховується період половини строку навчання у вищому навчальному закладі Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2 на денній формі навчання факультету №1 за спеціальністю «правознавство» з 01.09.1991 року по 24.06.1996 року, що становить 2 роки 5 місяців та 9 днів.

До матеріалів справи також додана довідка, видана Прокуратурою Закарпатської області №275 від 11.10.2016 року, яка підтверджує, що ОСОБА_1 працює в прокуратурі Закарпатської області на посаді начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень, та вказується розрахунок заробітної плати позивача.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначення позивачу пенсії, на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, відповідно до п.5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 року № 21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визнано неконституційним положення Закону в частині зменшення розміру довічного утримання судді та п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Цим же розділом вказаного Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що також не відповідає Конституції України.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що необхідний для призначення позивачу пенсії за вислугу років 20-річний стаж роботи становить 22 роки 6 місяців 14 днів, з яких стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих становить 20 років 1 місяць та 5 днів, що відповідає вимогам ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу такої пенсії.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 551,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,9,18,69-71,94,97,99,158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та скасування протокольного рішення Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та зобовязання Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» - задовольнити.

Визнати протиправними дії та скасувати протокольне рішення №41 від 14 вересня 2016 року Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 06 вересня 2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3