Справа № 754/20531/14-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року м. Київ К/800/11585/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Черпіцька Л.Т.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач - ОСОБА_2 звернулась з позовом до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва у якому просила:

- визнати неправомірною відмову відповідача у здійсненні перерахунку суми довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного грошового утримання, що виплачується судді у відставці, починаючи з 03 червня 2013 року, з врахуванням довідки, наданої Вищим господарським судом України щодо розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та сплачувати його у розмірі 90% від суми 24 847 грн. 20 коп.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_2 - судді у відставці, у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 06 листопада 2014 року з розрахунку 90% від заробітної плати судді Вищого господарського суду України, згідно Довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Вищим господарським судом України 18 вересня 2014 року за № 09.01-27/357.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить змінити постанову Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва провести перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання з 06 листопада 2014 року, а саме скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання - з 03 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з обґрунтованості позову в межах спірного питання щодо можливості перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач була звільнена з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до Постанови Верховної ради України від 20 березня 2008 року № 242-VI «Про звільнення суддів». Стаж роботи, як судді, на час виходу у відставку складав 34 роки 6 місяців 10 днів.

06 листопада 2014 року позивач звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва про перерахунок призначеного їй у 2008 році щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Листом від № 6246/09/С-825 від 12 листопада 2014 року відповідачем було відмовлено їй у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яким передбачено, що право на перерахунок суми довічного грошового утримання судді у відставці розповсюджується виключно на суддів Конституційного суду України, а здійснення таких перерахунків суддям судів загальної юрисдикції Законом не передбачено.

Вважаючи відмову та доводи відповідача незаконними та необґрунтованими, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має право на перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій враховуючи наступне.

На час звільнення позивача з посади судді Вищого господарського суду України, діяла ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року. Відповідно до абз.1 ч.4 ст. 43 вказаного закону, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або, звільнене від сплати податку, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Наведене правило також було закріплене у ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ, згідно з частиною третьою якої у редакції, чинній до 1 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року частину 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» викладено у новій редакції, відповідно до якої, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині 5 вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України Рішенням від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом №3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Верховний Суд України, рішення якого відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись іншими судами при прийнятті рішення, у постанові від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14) висловив наступну правову позицію: "… з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді, а дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії є протиправними.

З урахуванням вищезазначених положень закону та правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року (справа №21-371а14), позовні вимоги підлягають задоволенню з часу звернення позивача до відповідача щодо проведення перерахунку.

Крім того, відповідно до п. п. 5,6 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Судами попередніх інстанції встановлено, що позивачем подано заяву до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про здійснення вищезазначеного перерахунку та Довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 06 листопада 2014 року.

Таким чином, до звернення позивача із вищезазначеною заявою про перерахунок її щомісячного грошового утримання судді у відставці у відповідача не було підстав для здійснення перерахунку довічного утримання позивачки та до цього часу з боку відповідача не порушувались її права та інтереси.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з дня прийняття відповідачем відповідної заяви позивачки, а саме - з 06 листопада 2014 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

Л.Т. Черпіцька

О.Є. Донець