Справа № 127/4151/16-а
Суддя: Бар'як А. С.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/4151/16-а
УХВАЛА

01 листопада 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Баряка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 3 Вінницького міського суду Вінницької області заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про розяснення судового рішення, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про розяснення судового рішення, зазначивши, що постановою Вінницького міського суду від 06.04.2016 року, яка залишена апеляційною інстанцією в силі, було задоволено позов ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, однак заявник зазначає, що хоча позов й задоволено, проте в п. 3 резолютивної частини неповно викладені всі вимоги, які були предметом позову, а саме: пропущено «та вдові померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружились вдруге», а лише зазначено: «зобовязати Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту». На думку заявника, в постанові суду відсутня суттєва частина прохання позову, а саме та, в якій позивач просив поновити виплату пенсії ОСОБА_2 не тільки як учаснику Вітчизняної війни, але також і як вдові померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилась вдруге. Заявник зазначає, що в мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору, в силу чого заявник просить розяснити дане судове рішення, виклавши п. 3 постанови в наступній редакції : «Зобовязати Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни та вдові померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилась вдруге, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Заявник, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак представник заявника ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить справу розглянути у її відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву та додані до неї документи, суд вважає за необхідне зазначити таке:

Судом встановлено, що за результатами розгляду справи № 127/4151/16-а за позовом до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, Вінницьким міським судом Вінницької області в порядку скороченого провадження було прийнято постанову, абзац третій резолютивної частини якої викладений в наступній редакції, а саме: «Зобовязати Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_2, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» (а.с. 87-88).

Виходячи із встановлених судом обставин, вбачається, що врегульовуючи спірні правовідносини, встановивши порушення права позивача, суд чітко зазначив в резолютивній частині свого рішення норми матеріального права, відповідно до яких необхідно відновити порушене право позивача.

Зокрема, суд зобовязав відповідача відновити відповідне порушене право позивача з урахуванням вимог, в тому числі, п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що охоплювалось позовними вимогами позивача.

Суд звертає увагу на те, що норма п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» передбачає, що чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд повністю врахував позовні вимоги позивача, повністю врахував та зазначив в повному обсязі норми матеріального права, на які посилався позивач як на правову підставу свого позову, а саме: ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», що повністю знайшло своє відображення в прийнятій судом постанові, зокрема, в резолютивній її частині, при цьому, відновлюючи порушене відповідне право позивача з застосуванням та з посиланням на зазначені вище норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - суд виходив із того, що дані норми згаданого Закону поширюють свою дію на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге, що чітко передбачено п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», яка була застосована судом.

Застосування судом в прийнятій постанові норми п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та зобовязання відповідача відновити порушене право позивача з врахуванням п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - виключає необхідність прописувати в змісті резолютивної частини постанови текст такої норми, а саме те, що чинність цього Закону (в тому числі ч. 3, ч. 5 ст. 15, на які посилався позивач як на підставу свого позову і які задоволені судом) поширюється на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге.

Крім цього, суд звертає увагу заявника на помилковій його позиції щодо необхідності зазначення в відповідній постанові суду мотивувальної частини, оскільки, з врахуванням особливостей скороченого провадження, зокрема ч. 4, ч. 6 ст. 183-2 КАС України, в постанові, прийнятої судом в порядку скороченого провадження, - не передбачається мотивувальної частини, на що було звернуто увагу судом в тексті самої постанови.

Норма ч. 1 ст. 170 КАС України прописує - якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Проте, зміст заяви ОСОБА_1 вказує не на те, що відповідне судове рішення є незрозумілим заявнику чи особі, яка повинна його виконати, а вказує на те, що заявник, вважає, що судом не повністю враховано його позовні вимоги, а тому в резолютивну частину рішення необхідно внести певні зміни, виклавши її саме в тій редакції, яка сформульована заявником.

За даних обставин, враховуючи, що резолютивна частина постанови суду, прийнятої в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи № 127/4151/16-а за позовом до Пенсійного фонду України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії є чіткою та зрозумілою, з чітким посиланням на норми законодавства, які повинні бути застосовані при виконанні відповідної постанови суду, при цьому в повному обсязі відображає та містить посилання на ті норми матеріального права, які були правовою підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, з огляду на те, що застосування судом в прийнятій постанові норми п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та зобовязання відповідача відновити порушене право позивача з врахуванням п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» - виключає необхідність прописувати в змісті резолютивної частини постанови текст такої норми, а саме те, що чинність цього Закону (в тому числі ч. 3, ч. 5 ст. 15, на які посилався позивач як на підставу свого позову і які задоволені судом) поширюється на позивача, як на дружину померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, яка не одружилася вдруге, беручи до уваги те, що зміст даної заяви ОСОБА_1 не вказує на те, що відповідне судове рішення є незрозумілим заявнику чи особі, яка повинна його виконати, а вказує на те, що заявник, вважає, що судом не повністю враховано його позовні вимоги, а тому в резолютивну частину рішення необхідно внести певні зміни, виклавши її саме в тій редакції, яка сформульована заявником, в силу чого, з підстав зазначених заявником дана заява про розяснення судового рішення задоволенню не підлягає, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 165, 170 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про розяснення судового рішення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя