Справа № 826/15767/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

01 листопада 2016 року м. Київ № 826/15767/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Літвінова А.В., ознайомившись із позовною заявою

за позовомОСОБА_1
до1. Національного банку України 2. Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області
третя особа Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»
прозобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1./Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Національного банку України (надалі - НБУ/Відповідач-1) та Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (надалі - Іллічівська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області/Відповідач-2) про зобов'язання вчинити дії.

Проте, у зв'язку із поданням ОСОБА_1 позовної заяви без додержання вимог, визначених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), Окружний адміністративний суд м. Києва постановив ухвалу від 12.10.2016 р. №826/15767/16 про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановив Позивачу достатній строк для усунення таких недоліків, а саме: шляхом подання до суду із посиланням на реквізити даної ухвали оригіналу документа про сплату судового збору із відміткою банку про зарахування судового збору до бюджету.

Так, 28.10.2016 р. від представника Позивача через відділ документального обігу та контролю суду на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2016 р. №826/15767/16 надійшла заява, в якій просив звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, суд вважає за належне звернути увагу на те, що згідно із ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-ХІІ (надалі - Закон №1023) споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Водночас, у відповідності до п.22 та п.23 ч.1 ст.1 Закону №1023 споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Більше того, за висновками Конституційного суду України, викладеними у рішенні від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 (справа №1-26/2011) за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень п.22 та п.23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку із положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), положення Закону, які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою, а тому в аспекті конституційного звернення положення п.22 та п.23 ст.1, ст.11 Закону у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що у спірних правовідносинах Позивач не є споживачем, а тому в даному випадку дія ч.3 ст.22 Закону №1023 та норми Цивільного процесуального кодексу України на нього не розповсюджується, що, у свою чергу, не може бути підставою для звільнення його від сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову із вимогами до Національного банку України надати відповідь на інформацію чи зобов'язання вчинити інші дії, які не віднесені до реалізації прав споживачів саме під час укладання та виконання споживчих кредитів.

Окрім того, суд також критично ставиться до посилань Позивача на практику застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, оскільки Позивач за захистом своїх прав (свобод або інтересів) звернувся саме до адміністративного суду, який розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, а не Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, згідно із п.1 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Згідно із вищенаведеним, враховуючи необґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог щодо підстав для звільнення його від сплати судового збору та невиконання останнім вимог ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2016 р. №826/15767/16 щодо усунення недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху, позовна заява підлягає поверненню Позивачу.

Керуючись ст.ст.106, 108 та 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву ОСОБА_1.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

3. Довести до відома позивача, що у відповідності до ч.6 ст.108 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 КАС України та може бути оскаржена у порядку і строки, встановлені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Літвінова А.В.