Справа № 642/2504/16-а
Суддя: Скляренко С. О.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №642/2504/16-а
Провадження №2а/642/142/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Скляренка С.О.,

при секретарі Антоненко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суд із адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просить: визнати неправомірними дії Ленінського ВДВС ХМУЮ щодо залишення в силі після завершення виконавчих проваджень арешту, накладеного на автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний № НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, зобовязати посадових осіб Ленінського ВДВС ХМУЮ винести постанови про зняття арештів з майна, а саме з автомобіля ВАЗ 21099, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, що були накладені по завершеним на даний час виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №2-739/06 від 23.06.2006 р. Ленінського районного суду м. Харкова та примусового виконання постанови №226749 від 05.07.2010 р. відділення ДАІ з обслуговування Ленінського району м. Харкова; зобовязати посадових осіб Ленінського ВДВС ХМУЮ виключити інформацію про розшук автомобіля ВАЗ 21099, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 з відповідних баз даних, в тому числі звернутися до Харківської обласної філії ДП «Інформаційний центр» із заявою про припинення обтяження та виключення з реєстру обтяжень рухомого майна зазначеного автомобіля.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він на підставі довіреності від 13.09.2013р., посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, має право експлуатувати, керувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (обміняти, продати, здати в оренду) автомобілем ВАЗ 21099, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 25.02.2016 р. співробітником батальйону УПП зазначений автомобіль було затримано та примусово переміщено на спеціальній майданчик у звязку із тим, що даний транспортний засіб був оголошений в розшук на підставі: 1) постанови держвиконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 від 10.05.2007 р. № 3- 57/07 при примусовому виконанні листа № 2-739/06 від 23.06.2006 р. Ленінського райсуду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 18362,00 грн. 2) постанови ст. держвиконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 від 14.03.2011 р. № 569/11 при примусовому виконанні постанови № 226749 від 05.07.2010 р. відділення ДАІ з обслуговування Ленінського району м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 900,00 грн. Відповідно до листа Ленінського ВДВС ХМУЮ від 25.03.2016 р., згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-739/06, виданого 23.06.2006 р. Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 11362.00 грн., було відкрито в Ленінському ВДВС ХМУЮ згідно постанови від 05.07.2006 р. 06.05.2011 р. держвиконавцем було винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документу стягувачу у звязку з тим, що майно, що належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення не виявлено, а розшук зареєстрованого за боржником автомобіля ВАЗ 21099 виявився безрезультатним. Повторно цей виконавчий документ до ВДВС не надходив. Стосовно примусового виконання постанови ВДАІ у Ленінському районі № 226749 від 05.07.2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 900,00 грн. зазначено, що воно було відкрито 06.09.2010 р., 06.08.2014 року держвиконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у звязку з тим, що в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Повторно до ВДВС дана постанова не надходила. Станом на 25.03.2016 р. відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 в Ленінському ВДВС ХМУЮ відсутні. Обидва зазначені у позові виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 завершені, жодних інших виконавчих проваджень відносно нього в Ленінському ВДВС ХМУЮ немає. Строки на повторне пред'явлення цих виконавчих документів до виконання, встановлені статтею 22 Закону «Про виконавче провадження» сплили. На заяву позивача про зняття арешту з автомобіля ВАЗ 21099 20.04.2016 р. він отримав листа від начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7, в якому зазначено, що законні підстави для зняття арештів з вказаного автомобіля відсутні, і позивач може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. ОСОБА_1 вважає такі дії Ленінського ВДВС ХМУЮ неправомірними та такими, що порушують його права, бо жодне виконавче провадження, в межах якого на майно ОСОБА_2 ( а саме на автомобіль, що знаходиться в користуванні позивача), накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебуває. Жодних доказів наявності незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2, які б обумовлювали необхідність залишення в силі арешту, накладеного на його майно Ленінським ВДВС ХМУЮ, не існує, тобто вилучення автомобіля здійснювалося без наявності відкритого виконавчого провадження відносно його власника - ОСОБА_2

В судове засідання позивач не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні доводи позову підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Ленінський ВДВС ХМУЮ про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, представник у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. До суду надані письмові заперечення, в яких з посиланням на ст. ст.. 47, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначено, що у виконавчих провадженнях, в рамках яких винесено постанови про арешт транспортного засобу боржника та розшук майна боржника, а саме легкового автомобілю марки ВАЗ, модель 21099, 1998 р.в., д.н.з. 97293ХК, були винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення згідно закону, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення при поверненні виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Підстави зняття арешту з транспортного засобу ОСОБА_9, на які посилаються в позові, стосуються лише випадків повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, що зазначено в ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення в даному випадку неможливо, оскільки у виконавчих провадженнях, в рамках яких винесено постанови про арешт транспортного засобу боржника та розшук майна боржника, а саме легкового автомобілю марки ВАЗ, модель 21099, 1998 р.в., д.н.з. 97293ХК, виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій стягнуті не були, тому застосувати положення ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (наслідки завершення виконавчого провадження), на яку посилається представник позивача для зняття арешту з майна боржника неможливо через нестягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено і не заперечується позивачем та його представником, що власником автомобіля ВАЗ 21099, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, є ОСОБА_2

Позивач на підставі довіреності від 13.09.2013р., посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, має право експлуатувати, керувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (обміняти, продати, здати в оренду) зазначеним транспортним засобом. Дана довіреність надана ОСОБА_10, який в свою чергу одночасно з ОСОБА_11 на підставі довіреності ОСОБА_2 від 21.07.2013 року також має право експлуатувати, керувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (обміняти, продати, здати в оренду) зазначений транспортний засіб.

25.02.2016 р. співробітником батальйону УПП зазначений автомобіль було затримано та примусово переміщено на спеціальній майданчик, що підтверджується актом №443 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Зазначено, що огляд та тимчасове затримання даного транспортного засобу було здійснено у звязку з розшуком та затриманням на підставі постанови держвиконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 від 17.03.2011 року.

Згідно відповіді начальника УПД ГУ НП в Харківській області №1146/119/20/03 від 11.03.2016 року, розшук автомобіля НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, було оголошено на підставі:

1)постанови держвиконавця Ленінського ВДВС ОСОБА_4 від 10.05.2007 р. №3-57/07 при примусовому виконанні листа №2-739/06 від 23.06.2006 р. Ленінського райсуду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 18362,00 грн.

2)постанови ст. держвиконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 від 14.03.2011 р. №569/11 при примусовому виконанні постанови №226749 від 05.07.2010 р. відділення ДАІ з обслуговування Ленінського району м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 900,00 грн.

Відповідно до листа Ленінського ВДВС ХМУЮ від 25.03.2016 р., згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-739/06, виданого 23.06.2006 р. Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 11362,00 грн., було відкрито в Ленінському ВДВС ХМУЮ згідно постанови від 05.07.2006 р. 06.05.2011 р. держвиконавцем було винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документу стягувачу у звязку з тим, що майно, що належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення не виявлено, а розшук зареєстрованого за боржником автомобіля ВАЗ 21099 виявився безрезультатним. Повторно цей виконавчий документ до ВДВС не надходив. Стосовно примусового виконання постанови ВДАІ у Ленінському районі №226749 від 05.07.2010 р. про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 900,00 грн. зазначено, що воно було відкрито 06.09.2010 р., 06.08.2014 року держвиконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у звязку з тим, що в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повторно до ВДВС дана постанова не надходила. Станом на 25.03.2016 р. відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 в Ленінському ВДВС ХМУЮ відсутні.

На заяву позивача про зняття арешту з автомобіля ВАЗ 21099 20.04.2016 р. він отримав листа від начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7, в якому зазначено, що законні підстави для зняття арештів з вказаного автомобіля відсутні.

Законом «Про виконавче провадження» (ст. 11) чітко визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, перш за все,здійснює заходи,необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення,зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого:проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку та ін.

Пунктом 2 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 цього ж Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 50 цього ж Закону регламентовано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення при поверненні виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення в даному випадку неможливо, оскільки у виконавчих провадженнях, в рамках яких винесено постанови про арешт транспортного засобу боржника та розшук майна боржника ОСОБА_9, а саме легкового автомобілю марки ВАЗ, модель 21099, 1998 р.в., д.н.з. 97293ХК, виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій стягнуті не були, тому застосувати положення ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна боржника неможливо через нестягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 7, 8, 11, 71, 160-163, 171 КАС України, ст.. ст.. 47- 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена повністю або частково протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення з одночасним надісланням особою, яка подає апеляційну скаргу, її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у строки та порядку, встановленими ст. 254 КАС України.

Суддя С.О.Скляренко