Справа № 826/13872/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2016 року 08:00 №826/13872/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Мазур А.С. та Федорчука А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом громадської організації «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право»
до треті особи без самостійних вимог на предмет спору Державної служби геології та надр України 1) Міністерство екології та природних ресурсів України, 2) товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр «Ватра», 3) дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб», 4) публічне акціонерне товариство «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ», 5) товариство з обмеженою відповідальністю «Надрагазвидобування», 6) товариство з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт», 7) товариство з обмеженою відповідальністю «ПГС Дністер Ресурс», 8) фізична особа-підприємець ОСОБА_1, 9) приватне підприємство «Бучач-надра», 10) комунальне підприємство Львівської обласної ради «Львівторф», 11) товариство з обмеженою відповідальністю «Вокаторф»
про визнання протиправними та скасування наказу та спеціальних дозволів,
ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право» звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної служби геології та надр України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство екології та природних ресурсів України (далі - третя особа-1), товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр «Ватра» (далі - третя особа-2), дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб» (далі - третя особа-3), публічне акціонерне товариство «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» (далі - третя особа-4 ), товариство з обмеженою відповідальністю «Надрагазвидобування» (далі - третя особа-5), товариство з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт» (далі - третя особа-6), товариство з обмеженою відповідальністю «ПГС Дністер Ресурс» (далі - третя особа-7), фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - третя особа-8), приватне підприємство «Бучач-надра» (далі - третя особа-9), комунальне підприємство Львівської обласної ради «Львівторф» (далі - третя особа-10), товариство з обмеженою відповідальністю «Вокаторф» (далі - третя особа-11), у якій просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України від 14.03.2016 №82 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами»;

2) визнати протиправними та скасувати спеціальні дозволи, а саме:

№6116 від 12.04.2016 товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр «Ватра»;

№6135 від 14.07.2016 дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб»;

№6114 від 12.04.2016 товариство з обмеженою відповідальністю «Надрагазвидобування»;

№4755 від 12.04.2016 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

№4756 від 12.04.2016 приватного підприємства «Бучач-надра»;

№6115 від 12.04.2016 товариства з обмеженою відповідальністю «Вокаторф».

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною службою геології та надр України при видачі спірного наказу від 14.03.2016 №82 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» в частині видачі спеціальних дозволів товариству з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр «Ватра», дочірньому підприємству «Завод обважених бурильних та ведучих труб», товариству з обмеженою відповідальністю «Надрагазвидобування», фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, приватному підприємству «Бучач-надра», товариству з обмеженою відповідальністю «Вокаторф», порушено вимоги Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (далі - Порядок №615), а тому зазначений наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти позову заперечував, мотивуючи тим, що оскаржуваний наказ Державної служби геології та надр України прийнятий у відповідності до приписів Порядку №615, а інших обґрунтованих підстав для визнання протиправним та скасування наказу від 14.03.2016 №82, позивачем не наведено, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи-1 проти позову заперечував, з тих підстав, що Державною службою геології та надр України при прийнятті наказу від 14.03.2016 №82 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» не було порушено вимог Порядку №615, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи-2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр «Ватра» при отриманні спеціального дозволу на користування надрами №6116 від 12.04.2016 було дотримано всіх вимог Порядку №615, що підтверджується належними доказами.

Представник третьої особи-4 проти позову заперечував, мотивуючи тим, що громадською організацією «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право» не доведено та необґрунтовано, як саме спірний наказ від 14.03.2016 №82 порушує її права та інтереси.

Представник третьої особи-5 проти позову заперечував, зазначивши, що товариство з обмеженою відповідальністю «Надрагазвидобування» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами №6114 від 12.04.2016, у відповідності до приписів Порядку №615. Посилався на те, що позивач не навів докази, які б свідчили про те, що спірний наказ від 14.03.2016 №82 порушує права та інтереси громадської організації «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право», а тому враховуючи, що оскарженню підлягають не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що порушують права та інтереси самого заявника, то позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи-6 проти позову заперечував, вказавши, що товариством з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт» було надано повний пакет документів, які слугували підставою для видачі спеціального дозволу на користування надрами, а тому товариством не було порушено вимог Порядку №615, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи-11 проти позову заперечував, мотивуючи тим, що товариством з обмеженою відповідальністю «Вокаторф» отримано спеціальний дозвіл на користування надрами на підставі заяви та пакету документів, передбачених Порядком №615.

Представники третіх осіб -3, -7, -8, -9, -10 письмових заперечень проти позову не надали.

Представники третіх осіб -1, -3, -5, -6, -7, -8, -9, -10 в судове засідання не прибули.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно доводів позивача, на веб-сайті Державної служби геології та надр України було розміщено інформацію про те, що 14.03.2016 Державною службою геології та надр України прийнято наказ №82 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», яким було надано спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до підпунктів першого (додаток 1 до цього наказу), п'ятого (додаток 2 до цього наказу), восьмого (додаток 3 до цього наказу), чотирнадцятого (додаток 4 до цього наказу) пункту 8 Порядку №615, а саме: ТОВ «Торгово-виставковий центр «Ватра», дочірньому підприємству «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», ПАТ «Укргаз-видобування», ТОВ «Надрагаз-видобування», ТОВ «Іллічівський морський рибний порт», ТОВ «ПГС Дністер Ресурс», ФОП ОСОБА_1, ПП «Бучач-надра», комунальному підприємству Львівської обласної ради «Львівторф», ТОВ «Вокаторф», а на веб-сайті державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» була розміщена інформація про те, що зазначені вище товариства отримали спеціальні дозволи на видобування надр.

08.06.2016 наказом Державної служби геології та надр України «Щодо скасування рішень Держгеонадр про надання, продовження строку дії спеціальних дозволів на користування надрами» №184 було скасовано спеціальний дозвіл ТОВ «ПГС Дністер Ресурс» на користування надрами у зв'язку з несплатою збору за надання спеціального дозволу на користування надрами.

Громадська організація «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право», не погоджуючись із наказом Державної служби геології та надр України від 14.03.2016 №82 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є, зокрема, особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З наведених норм права вбачається, що фізична та юридична особа може звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зокрема, у тому випадку, якщо такі дії безпосередньо впливають на її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, фізична та юридична особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які, на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про оскарження наказу, громадська організація «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право» зобов'язана була зазначити не лише в чому полягала неправомірність, на її думку, наказу відповідача, а й чим такий наказ порушує її права та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Звертаючись до суду з даним позовом громадська організація «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право» зазначила, що відповідачем було порушено її право на правову державу, а також, зазначила, що звернулась до суду з метою захисту прав та інтересів її членів, оскільки надра країни є національним багатством.

Суд відхиляє посилання позивача, як на підтвердження права позивача на звернення до суду з даним позовом, на приписи статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом, з огляду на наступне.

Згідно статті 4 Кодексу України про надра надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

Суд наголошує, що у своєму позові та в судовому засіданні пояснень з приводу того, яким чином оскаржуваний наказ впливає на права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин громадська організація «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право» не пояснила, а також не навела обґрунтувань, щодо порушення оскаржуваним наказом порушує права власності Українського народу на надра.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Суд, також, зазначає, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 21.10.2014 №К/800/39469/14 та від 10.12.2014 №К/800/39780/14.

Під час вирішення справи судом не встановлено порушення (звуження змісту) безпосередньо прав та інтересів або створення додаткових обов'язків для позивача оскаржуваним наказом від 14.03.2016 №82.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову громадської організації «Український суспільно-правовий рух: Демократія через право» відмовити повністю.

Судовий збір присудженню не підлягає.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук