Справа № 810/2962/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року 810/2962/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богуславської районної державної адміністрації Київської області, Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

19 вересня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації (далі - відповідач 1), Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправною відмову відповідача 1 в оформленні подання для видачі позивачу посвідчення постраждалого першої категорії із числа постраждалих від наслідків на ЧАЕС четвертої категорії;

- зобов'язання відповідача 1 оформити та направити подання до відповідача 2 для видачі позивачу посвідчення постраждалого першої категорії із числа постраждалих від наслідків на ЧАЕС четвертої категорії;

- зобов'язання відповідача 2 розглянути подання відповідача 1 про встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 4).

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 р. замінено відповідачів - на Богуславську районну державну адміністрацію Київської області та Київську обласну державну адміністрацію (а.с. 31).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії. Внаслідок постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю в м. Богуслав Київської області позивач захворів та згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 6 травня 2016 р. № 8212 захворювання позивача пов'язане із впливом аварії на ЧАЕС, а тому вважає, що має право на встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії (а.с. 2-4).

Письмових заперечень проти позову від відповідачів не надходило.

17 жовтня 2016 р. позивач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Позивач є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, що підтверджується посвідченням серії В-П №184112 від 4 жовтня 1993 р. (а.с. 7).

У червні 2016 р. позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Богуславської райдержадміністрації Київської області (Управління соцзахисту) із зверненням щодо видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської ЧАЕС 1 категорії.

Листом-рішенням від 15 вересня 2016 р. № 01-25/2173 Управління соцзахисту повідомило позивача про те, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 р. №76-VІІІ виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю (далі - лист від 01-25/2173) (а.с. 13).

Крім того, у названому листі містилося посилання на лист Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 23 січня 2015 р. №05-49-143 на адресу управлінь соціального захисту населення райдержадміністрацій та міськвиконкомів, яким повідомлено про те, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 1 січня 2015 р. не приймаються подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

У зв'язку з тим, що позивач вважає лист-рішення № 01-25/2173 протиправним, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 р. № 796-XII із змінами і доповненнями (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до вимог ст.9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 11 названого Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Як убачається з ст.ст. 14, 65 Закону №796-XII, для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

Згідно з Порядком № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до вимог п. 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як убачається з ст. 15 Закону №796, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення ст.15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами п. 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 р. постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст.14 Закону №796-XII до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Позивач проживає в м. Богуслав, яке постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23 липня 1991 р. було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

4 жовтня 1993 р. позивачу було видано посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-П №184112 (а.с. 7).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 28 квітня 2016 р. № 35 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 17 березня 2016 р. документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено основний діагноз: рак лівої молочної залози, ст. ІІ-А, кл.гр. ІІ, T2N0M0. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 10).

Київською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено 2 групу інвалідності з 10 червня 2016 р. внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою серії АВ № 0513346 (а.с. 9).

Як вже зазначалося, у червні 2016 р. позивач звернувся до Управління соцзахисту із зверненням щодо видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської ЧАЕС 1 категорії.

Листом-рішенням від 15 вересня 2016 р. № 01-25/2173 Управління соцзахисту було відмовлено позивачу у видачі такого посвідчення (а.с. 13).

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідачі посилалися на Закон України від 28 грудня 2014 р. № 76 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27 лютого 1991 р. № 791а-XII (далі - Закон № 791а-XII) та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі місто Богуслав Київської області, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону № 791а-XII залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 1 січня 2015 р. до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абз.5 ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII.

Законом № 76-VIII абз.5 ч. 2 ст. 2 Закону №№ 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Крім того, Законом №76-VIII виключено також ст. 23 Закону № 796-XII, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 р.

Так, необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, суд дійшов висновку, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 1 січня 2015 р.

Водночас, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі № 796-XII не відбулось.

Крім того, виключення законодавцем з 1 січня 2015 р. з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 р. у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 1 січня 2015 р.

Наведене свідчить, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 1 січня 2015 р. відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отриманий до 1 січня 2015 р.

Так, отримане 4 жовтня 1993 р. та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-П №184112, є діючим, а тому на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII та п. 10 Порядку № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Вимогами ст. 12 Закону № 796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Наявні матеріали справи свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки ст. 14 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, Київською обласною медико-соціальною експертною комісією.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відмова в оформленні подання про видачу позивачу посвідчення постраждалого 1-ї категорії, оформлена листом від 15 вересня 2016 р. № 01-25/2173 є протиправною, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача 1 оформити та направити до відповідача 2 подання, та зобов'язання відповідача 2 розглянути подання та видати позивачеві посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, судом встановлено таке.

Відповідно до вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 р. у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи, що суд визнав протиправною відмову відповідача 1 від 15 вересня 2016 р., суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у даному конкретному випадку є зобов'язання відповідача 1 підготувати та подати до відповідача 2 подання щодо видачі позивачу посвідчення постраждалого 1 категорії та зобов'язання відповідача 2 розглянути подання відповідача 1.

З урахуванням цього, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2015 р. у справі № 810/2623/15.

Керуючись ст.ст.160-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Богуславському районної державної адміністрації Київської області в оформленні подання до Київської обласної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, викладену у листі від 15 вересня 2016 р. № 01-25/2173.

Зобов'язати Богуславську районну державну адміністрацію Київської області оформити та направити відповідне подання для розгляду до Київської обласної державної адміністрацієї, для вирішення питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути подання Богуславської районної державної адміністрації Київської області про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.