Справа № 826/11353/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2016 року № 826/11353/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області про скасування постанов, зобов'язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області про скасування постанови від 11.06.2014 про відкриття виконавчого провадження; скасування п. 2 постанови від 06.06.2014 в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору; зобов'язання скасувати вжиті заходи примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірною постановою державного виконавця невірно визначено розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з позивача. З огляду на викладене позивач вважає протиправними постанову про виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2014 у справі № 826/11353/14, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.11.2015 скасовано вказані вище постанову та ухвалу, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач наполягав на задоволенні позову, відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На виконанні державної виконавчої служби знаходився виконавчий лист № 2 - 1627 виданий 22 червня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 459 849,98 грн. заборгованості та 1820 грн. судових витрат.

В подальшому, постановою від 06.05.2011 прийнято рішення про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 746 166,99 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області № 43494959 від 06.06.2014 повернено вказаний виконавчий документ на підставі п.1 ч.1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із надходженням від стягувача заяви та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виділено в окреме провадження (п. 2 постанови).

У зв'язку з викладеним, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області від 11.06.2014 відкрито виконавче провадження № 43662808 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 746 166,99грн.

Вирішуючи питання щодо підсудності даного спору адміністративному суду суд керується п. 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», яким визначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її добровільного невиконання, виконується примусово в установленому Законом порядку шляхом накладення стягнення на заробітну плату, інші види доходів боржника чи на його майно.

За змістом пункту 8 частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, також належать до адміністративної юрисдикції.

З огляду на викладене вище, позов ОСОБА_1 підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

Статтею 25 цього Закону (в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року №2677-VI) передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З системного аналізу викладеного вбачається, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язував стягнення виконавчого збору з боржника.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 28 січня 2015 року (справа №3-217гс14).

Як зазначено вище, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий лист № 2 - 1627 виданий 22 червня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 459 849,98 грн. заборгованості та 1820 грн. судових витрат.

З матеріалів виконавчого провадження №21135692 вбачається, що державним виконавцем було вчинено дій щодо примусового виконання згадуваного виконавчого документа, а саме щодо розшуку майна боржника: направлено запити до ДАІ ГУ МВС України в Київській області, за результатом отриманої інформації винесено постанову від 18.10.2012 про розшук майна боржника (транспортного засобу).

Крім того, держаним виконавцем направлено запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та КП «Кадастр» щодо належного позивачу нерухомого майна та земельних ділянок.

За результатом отриманої інформації державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.05.2011.

Крім того, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 746 166,99 грн.

Постановою від 19.03.2014 закінчено виконавче провадження №21135692 за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів виконавчого провадження №43494959 вбачається, що постановою від 01.04.2014 відкрито виконавче провадження з примусового виконання згадуваного виконавчого листа.

В подальшому, 25.04.2014 від стягувача надійшла заява про відмову від стягнення та повернення виконавчого листа стягувачу.

Як зазначено вище, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області № 43494959 від 06.06.2014 повернено вказаний виконавчий документ на підставі п.1 ч.1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

З системного аналізу викладеного вбачається, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №21135692 було вчинено дії щодо примусового виконання виконавчого документу, а відтак були підстави для прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, виконавчий збір, в разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача, стягується у тому ж розмірі, що і при завершенні виконавчого провадження у випадку примусового виконання, тобто 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Виконавчий збір у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до зазначеної норми, стягується виключно за умови невиконання боржником (фізичною особою) рішення, саме немайнового характеру.

Зі змісту виконавчого листа виданого Дарницьким районним судом м. Києва 22.06.2010 вбачається, що з позивача (боржника) належить до стягнення 7 459 849, 98 грн заборгованості, 1820 грн судових витрат.

Оскільки рішення, що перебувало у відповідача на виконанні саме майнового характеру, то і виконавчий збір повинен стягуватись у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню.

Відповідно до ч. 3, 7 ст. 28 Закону 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи, що виконавчий документ повернуто без виконання з підстав визначених ч. 1 ст. 49 Закону 606-XIV, виконавчий збір позивачем не сплачено, отже при виділенні в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження на підставі такої постанови відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Закону 606-XIV.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда