Справа № 816/509/16
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 р.Справа № 816/509/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016р. по справі № 816/509/16

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського окружного адміністративного суду , Державної судової адміністрації України

про стягнення невиплаченої заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

14.04.2016 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду (відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2), в якому просить стягнути з відповідача-1 на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року в розмірі 71375,57 грн; зобов'язати відповідача-1 подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, неповною мірою з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи суду першої інстанції, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно наказу №103/7 від 03.08.2009 року, позивач призначена на посаду секретаря судового засідання Полтавського окружного адміністративного суду. Наказом №51/70 від 12.04.2014 року переведена тимчасово на посаду помічника судді. Згідно наказу №24/70 від 20.03.2013 року позивач переведена на посаду секретаря судового засідання. 27.05.2013 тимчасово призначена на посаду помічника судді, відповідно до наказу №44/70. Наказом №34/12 від 26.05.2015 року позивачу присвоєний десятий ранг (п'ята категорія посад) державного службовця.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за спірний період.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України № 1697-VII «Про прокуратуру», яким внесено зміни до статті 144 Закону України № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно з абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Із прийняттям Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 28.03.2015 року, абзацом другим частини першої статті 147 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" повернуто передбачену визначеними змінами Закону України "Про прокуратуру" норму.

Відповідно до пп. 2 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 33 Закону України «Про державну службу», згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 13 вищезазначеного Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

У відповідності до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону (у редакції з 28 березня 2015 року).

З 01.01.2015 року, відповідно до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (зі змінами внесеними Законом від 02.03.15 № 217-VIII, які набули чинності 13.03.2015 року) норми і положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів"(в редакції від 22.10.2014) затверджено схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів.

Кабінет Міністрів України постановою від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" вніс зміни до додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року № 268, виклав у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50- відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Однак, колегія суддів зазначає, що Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України , будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Колегія суддів, враховуючи викладене, зазначає, що Державна судова адміністрація, як головний розпорядник бюджетних коштів не мала правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що змінивши законодавчо визначений розмір посадового окладу працівника апарату суду шляхом внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», законодавець гарантував забезпечення нарахування та проведення відповідних виплат у визначеному розмірі протягом дії вказаної норми, а тому, відсутність відповідного фінансування не є підставою для не проведення нарахування та виплати позивачу посадового окладу в розмірі, визначеному Законом.

Колегія суддів, враховуючи твердження апеляційної скарги, вказує на таке. Реалізація зазначених положень Закону «Про судоустрій і статус суддів» в частині визначення розміру посадового окладу працівника апарату суду можлива лише за умови виконання Кабінетом Міністрів України вимог пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» та пункту 13 розділу II Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» в частині приведення у тримісячний строк своїх нормативно-правових актів у відповідність із цими Законом та в частині внесення у двомісячний строк на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України.

Однак відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - постанова № 268) внесені не були, як і не були збільшені видатки Державного бюджету України на 2014, 2015 роки.

Отже, відповідач-2, який уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апаратів судів, діяв в межах своїх повноважень.

Аналогічна правова позиція виладена в рішеннях Верховного Суду України від 12.07.2016 року по справі № 21-1726а16, від 13.07.2016 року у справах № 21-1488а16, № 21-1888а16.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016р. по справі № 816/509/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений 01.11.2016 р.