Справа № 820/4296/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 р. Справа № 820/4296/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016р. по справі № 820/4296/16

за позовом ОСОБА_1

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 р. ОСОБА_1 ( надалі по тексту - позивачка, ОСОБА_1) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ( надалі по тексту - відповідач, Київська ОДПІ м. Харкова), в якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у видачі довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 та довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.05.2016 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 р. № 292, зобов'язати відповідача надати довідку про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 та довідку про складові заробітної плати державних службовців з 01.05.2016 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 р. № 292, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 24000 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції представник відповідача надав заперечення, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 26.10.2016р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працювала на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора управління аудиту юридичних осіб ДПІ у Київському районі м. Харкова, з травня 2013 р. є пенсіонером та отримує пенсію по 2 групі інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 20.04.2016р., копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.21), перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Київського р-ну м. Харкова.

07.04.2016 р. позивачка звернулась до Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області із заявою про видачу довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за січень 2016 р., яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді (а.с.13).

Відповідач листом від 13.04.2016 р. №646/к/20-31-05-60 відмовив у задоволенні цієї заяви, посилаючись на відсутність відповідного порядку надання довідок про складові заробітної плати за січень 2016 року непрацюючому державному службовцю ( а.с.14).

13.06.2016 р. позивачка звернулась до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, в якій просила зобов'язати Київську ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області видати довідку про підвищення посадових окладів державних службовців з 01.05.2016 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. №292 "Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.2016 р. №322 та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. №865, постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013( а.с.15-17).

Головне управління ДФС України у Харківській області листом від 15.06.2016 р. №К/1039 повідомило ОСОБА_1, що з 01.12.2015 р. підстави для проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України "Про державну службу", та, відповідно, видачі довідок про складові заробітної плати, що подаються для перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", зокрема, за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 р. №15-1, станом на 01.12.2015 р., відсутні. Крім того, повідомлено, що відповідно до п. 7 Постанови №865, ГУ ДФС звернулося до Міністерства соціальної політики з питання надання роз'яснення щодо правомірності перерахунку пенсій та видачі довідок для перерахунку пенсій державних службовців станом на 01.12.2015 р. та 01.05.2016 р. ( а.с.18-19).

Вважаючи дії відповідача при розгляді звернення щодо відмови у видачі довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 та довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.05.2016 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 р. № 292, позивачка звернулася до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Кабінету міністрів України від 9 грудня 2015р. № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" було внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів України №865 від 31 травня 2000 року "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", зокрема, виключено п. 4 постанови Кабінету міністрів України №865 від 31 травня 2000 р., яким було передбачено механізм визначення посадового окладу, надбавки за ранг та вислугу років надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та премій. Оскільки з 9 грудня 2015 року відсутній механізм щодо визначення сум, то у Київської ОДПІ відсутні будь - які правові підстави щодо заповнення вказаного документу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України, Законом України "Про інформацію", Законом України "Про доступ до публічної інформації" та відповідними спеціальними законами.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За змістом статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За змістом п.6 ч.1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, на розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію.

Розпорядник інформації зобов'язаний надати запитувачу інформації письмову відповідь на запит про інформацію у строк, встановлений статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", яка може містити запитувану інформацію, відмову в задоволенні інформаційного запиту або повідомлення про направлення інформаційного запиту належному розпоряднику.

Відповідно до ч.1 ст. 22 вищезазначеного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, будь - яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом:1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Таким чином, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) її систематичного та оперативного оприлюднення; 2) надання інформації за запитом.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Слід зазначити, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 р. №15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва по справах № 2а-8893/12/2670, №2a-4753/09/2670» затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

На момент подання позивачкою заяви про видачу довідки про розмір заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №865 від 30.05.2000 р. "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" виключено норму, що визначала порядок здійснення перерахунку пенсії пенсіонерам у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Проте, п.5 вказаної Постанови передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Тобто, вказана постанова Кабінету Міністрів України №865 від 30.05.2000 р. "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не виключала права позивачки на отримання довідки про заробітну плату, яку одержує державний службовець на відповідній посаді.

Судовим розглядом встановлено, що у спірних правовідносинах у зверненні від 07.07.2016 р. позивачка просила надати довідку про складові заробітної плати за січень 2016 р., яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді ( а.с.13).

Отже, Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області неправомірно відмовила позивачці у видачі довідки про складові заробітної плати за січень 2016 р., яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді згідно її заяви від 07.04.2016 р.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позов в частині визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у видачі довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 та зобов'язання відповідача надати довідку про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у видачі довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.05.2016 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. №292 та зобов'язання надати довідку про складові заробітної плати державних службовців з 01.05.2016 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 р. № 292 колегія суддів вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивачки до відповідача із відповідним зверненням.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно - правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно - правовий спір.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

За приписами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

До випадків, які містяться у частині 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, наведені позивачем у позові обставини не відносяться.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

За змістом частини 1 статті 70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачка не надала суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача та завданням їй моральної шкоди (у вигляді психоемоційного перенапруження, нервового потрясіння та стресі, внаслідок чого погіршився стан здоров'я).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016р. по справі № 820/4296/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області щодо відмови у видачі довідки про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. N 1013.

Зобов'язати Київську об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області надати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати державних службовців з 01.12.2015 р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. N 1013.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Катунов В.В.
Повний текст постанови виготовлений 31.10.2016 р.