Справа № 320/6447/16-а (2-а/320/236/16)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2016 року справа № 320/6447/16-а (2-а/320/236/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.10.2016 р. в справі № 320/6447/16-а за позовом Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИВ:

Мелітопольський міський відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі Мелітопольській МВ УДМС) звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.10.2016 р. позов задоволено, постанова звернута до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову через порушення норм матеріального права. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції, що перешкод процедурі видворення ним не чинилось, він не ухилявся від виконання судового рішення про видворення, а після прийняття рішення про його видворення він вимушений був заробляти грошові кошти з метою придбання квитка для виїзду з України. Крім того, перешкодою для виїзду з України стала його хвороба, що підтверджується медичними документами. Також зазначає про відсутність компетенції у позивача на звернення до адміністративного суду з позовом про затримання за виключенням підстав, приведених у п. 2 ст. 183-7 КАС України, наявність яких не доведена.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи та забезпечення його явки до судового засідання, в обґрунтування якого зазначено, що статтею 183-7 КАС України передбачено розгляд справ даної категорії з обовязковою участю сторін.

Колегією суддів визнано за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю відповідача, зважаючи на те, що статтею 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства» КАС України передбачено розгляд справи з обовязковою участю сторін в суді першої інстанції.

У звязку із зазначеним у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.08.2016 р. в справі № 320/5416/16-а за адміністративним позовом Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне видворено за межі території України громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне у примусовому порядку. Судове рішення набрало законної сили. В подальшому стало відомо, що відповідач не має матеріальної можливості виїхати за межі України.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції вважав доцільним з метою підготовки відповідних документів для примусового видворення відповідача затримання цієї особи на строк 6 місяців із поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.08.2016 р. в справі № 320/5416/16-а задоволено позов Мелітопольського МВ УДМС до громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне про примусове видворення з України, видворено за межі території України у примусовому порядку громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне. Постанова суду набрала законної сили.

Станом на 05.10.2016 р. відповідачем постанова не виконана, він знаходиться на території України.

Як зазначено вище, 05.10.2016 р. Мелітопольський МВ УДМС України в Запорізькій області звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне в порядку ч. 2 ст. 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства» КАС України про затримання відповідача із поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ). Підставою позовних вимог зазначено відсутність у відповідача коштів для придбання квитка до країни походження або третьої країни, що на думку позивача, свідчить про ухилення відповідача від виконання судового рішення та перешкоджає процедурі видворення його за межі України, а також існування ризику втечі відповідача та перешкоджанню виконанню судового рішення про примусове видворення.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно з п. 5 Типового положення іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

На виконання абзацу 3 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 р. № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція № 141).

Згідно з п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

З метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 2 статті 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства» КАС України встановлено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не можуть застосовуватися взяття на поруки та застава до іноземців та осіб без громадянства, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та/або вчинення терористичної діяльності.

Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення та вирішується ухвалою.

Крім того, затримання іноземця або особи без громадянства із поміщенням в ПТПІ може застосовуватися адміністративним судом за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що даний адміністративний позов про затримання громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне та поміщення його до пункту тимчасового перебування подано після набрання законної сили судовим рішенням про його видворення, тобто поза межами розгляду справи про видворення, що унеможливлює застосування абз. 1 ч. 2 ст. 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства» КАС України для прийняття рішення про затримання відповідача та поміщення у ПТПІ.

Також відсутні правові підстави для застосування до даних правовідносин абз. 3 ч. 2 ст. 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства» КАС України, оскільки передумовою подання такого позову є вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення процедури за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Тобто, судом першої інстанції не враховано відсутності обов'язкової передумови для затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, встановлених ч. 2 ст. 183-7 КАС України.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 р. № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. «f» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Якщо така процедура не здійснюється ретельно, затримання за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод перестає бути законним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини затримання особи є таким серйозним запобіжним заходом, застосування якого є виправданим лише в ситуації, коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті і визнані недостатніми для захисту індивідуальних чи суспільних інтересів, що могли б виправдати утримання особи під вартою. Позбавлення свободи повинно бути необхідним в конкретних обставинах (Вітольд Літва проти Польщі (рішення від 4.04.2000р.), Рахімі проти Греції (рішення від 5.04.2011р.), Попов проти Франції (рішення від 19.01.2012р.).

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов'язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25.06.1996р.) та у справі Дугуз проти Греції (рішення від 6.03.2001р.) Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що поміщення іноземців та осіб без громадянства до пунктів тимчасового перебування можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Факт невиконання відповідачем судового рішення про примусове видворення за межі території України судом апеляційної інстанції не може розглядатися як ухилення від виконання рішення про видворення, оскільки відсутність грошових коштів для придбання квитка є хоча й субєктивною обставиною, проте такою, що унеможливлює виконання судового рішення.

При цьому жодним належним доказом не спростовані доводи відповідача про намагання заробити грошові кошти для придбання квитка, що й обумовило невиконання судового рішення до часу подання цього позову.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.10.2016 р. в справі № 320/6447/16-а задовольнити.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.10.2016 р. в справі № 320/6447/16-а за позовом Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, скасувати.

Прийняти в справі № 320/6447/16-а нову постанову.

В задоволенні позову Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина ОСОБА_1 Гвінея ОСОБА_2 Ламіне про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко