Справа № 816/496/16
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р. Справа № 816/496/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Міністерства оборони України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2016р. по справі № 816/496/16

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування пункту протоколу та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12 квітня 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі по тексту також - відповідач1, МОУ), Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (надалі по тексту також - відповідач2, Полтавський ОВК), відповідно до якого просив:

- визнати протиправними та скасувати пункту 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

- зобов'язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) внаслідок отримання в 1983 року вогнепального осколкового поранення задньо-бокової області шиї, контузії головного мозку, згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 250 від 08.11.2013, як інваліду II групи в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 243600 грн.; внаслідок отримання в 1986 році травми - консолідованого після металоостеосинтезу та остеопластики перелому кісток середини правого передпліччя, згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по становленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 250 від 08.11.2013, як інваліду II групи в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 109620 грн в порядку визначеному Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- зобов'язати Полтавський обласний військовий комісаріат виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, Ідентифікаційний код НОМЕР_1) внаслідок отримання в 1983 році вогнепального осколкового поранення задньо-бокової області шиї, контузії головного мозку, згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 250 від 08.11.2013, як інваліду II групи в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 243600 грн; внаслідок отримання в 1986 році травми - консолідованого після металоостеосинтезу та остеопластики перелому кісток середини правого передпліччя, згідно з протоколом засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по становленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 250 від 08.11.2013, як інваліду II групи в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 109620 грн, в порядку визначеному Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що протокольним висновком військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 08 листопада 2013 року №250 визнано факти отримання ОСОБА_1 травми, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби та травми, пов'язаної з проходженням військової служби. Зазначав, що висновком МСЕК від 18 листопада 2014 року №1444 йому з 10 листопада 2014 року безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності, а відтак, на переконання позивача, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відмову відповідача1 щодо призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, викладену у пункті 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України, позивач вважає неправомірною, оскільки право на таку виплату встановлено чинним законодавством та постановою Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/2069/15, що набрало законної сили.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункту 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1). Зобов'язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності від 24 лютого 2015 року та висновок Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням висновків судового рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови в позові, а також в частині висновків та застосованих норм права, в апеляційній скарзі вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував Постанову КМУ №499 від 28.05.2008 року, оскільки має застосовуватися Постанова КМУ №975 від 25.12.2013 року. Вважає, що йому має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога і в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності як інваліду 2 групи і в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності як інваліду 2 групи. Вказує про помилковість тверджень суду першої інстанції, що зобов'язання відповідача МОУ прийняти рішення про виплату допомоги є дискреційними повноваженнями органу. Посилається на необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Міністерства оборони України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позову, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не було надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або заподіяння собі тілесного ушкодження. Отже, позивачем було подано неповний пакет документів, чим було порушено вимоги п. 3 Порядку №499, а отже і підстав для прийняття рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги немає. Посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, в порушення ст..11 КАС України, зобов'язавши повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності від 24 лютого 2015 року та висновок Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням висновків судового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в його апеляційній скарзі проти апеляційної скарги відповідача заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судовому підтримав доводи викладені в його апеляційній скарзі, проти апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу з 04 грудня 1974 року по 16 червня 1995 року.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 в складі радянських військ був направлений до Демократичної Республіки Афганістан з 14 вересня 1982 року по 12 липня 1983 року.

Окрім того, в період з серпня 1985 року по листопад 1990 року позивач проходив військову службу в складі радянських військ (Повітряні сили Південної групи військ) в Угорській Народній Республіці.

Позивачем у 1983 році отримано вогнепальне осколкове поранення задньо-бокової області шиї, контузія головного мозку. За змістом витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 08 листопада 2013 року №250 зазначені травми визнано такими, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії /а.с. 47/.

Крім того, у 1986 році позивачем отримано травму - консолідований після металоостеосинтезу та остеопластики перелом кісток середини правого передпліччя. За змістом витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 08 листопада 2013 року №250 зазначену травму визнано такою, що пов'язана з проходженням військової служби /а.с. 47/.

Відповідно до довідки до акту МСЕК від 18 листопада 2014 року серії АВ № 186962 на підставі акту огляду від 18 листопада 2014 року №1444 ОСОБА_1 з 10 листопада 2014 року безстроково встановлено ІІ групу інвалідності по причині контузії, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії /а.с. 48/.

24 лютого 2015 року позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності /а.с. 88-89/.

Листом від 02 березня 2015 року вих. №10/75/9 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати останньому одноразової грошової допомоги /а.с. 90/.

Не погоджуючись з відмовою Полтавського ОВК у виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського обласного військового комісаріату, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги та моральної шкоди задоволено частково. Зобов'язано Полтавський обласний військовий комісаріат () скласти та надіслати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом із документами, надання яких передбачено чинним законодавством України. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /а.с. 11-23/.

На виконання вказаного судового рішення, що набрало законної сили, 28 грудня 2015 року позивач звернувся до Полтавського ОВК про направлення до Департаменту МОУ документів дня призначення спірної одноразової грошової допомоги /а.с. 41/.

30 грудня 2015 року відповідачем2 направлено пакет документів згідно переліку /а.с.74/, за результатами розгляду якого відповідно до пункту 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) /а.с.50/.

Не погоджуючись з такою відмовою та вважаючи за необхідне зобов'язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, а також зобов'язати Полтавський обласний військовий комісаріат виплатити таку одноразову грошову допомогу, звернувся до суду.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначене вище рішення суду було скасоване судом касаційної інстанції, справа направлена на новий розгляд та позов за заявою позивача залишений без розгляду.

Наведене не впливає на факт надання документів до Міністерства оборони та перевірку судом законності прийнятого рішення.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача, відповідно до якої він просив визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідач1 відповідно до пункту 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби виходив з наступного: "Прапорщику у запасі ОСОБА_1, документи якого надійшли з Полтавського ОВК відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 за справою № 816/2069/15 та ухвали Колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2015, якого 16.06.1995 звільнено з військової служби та 09.08.2013 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок загального захворювання (довідка МСЕК серія 10ААА № 171906 від 09.08.2013), а 13.11.2013 під час повторного огляду - інвалідом III групи внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 10 ААА № 172135 від 13.11.2013) та 10.11.2014 - інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія АВ № 0186962 від 10.11.20.14), оскільки на день його звільнення діяла стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачала державне обов'язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги.

Законом України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", який набув чинності 10 травня 2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (в редакції від 01 квітня 2014 року, станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме - первинного звернення позивача до Полтавського ОВК; надалі по тексту - Закону № 2011-XII) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності до частини другої вказаної статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується, окрім іншого, у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

На момент встановлення позивачу інвалідності діяв закон, що передбачає виплату по інвалідності в разі її встановлення після звільнення.

До того ж на момент служби та звільнення позивача також ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала соціальні виплати в разі встановлення інвалідності.

На час встановлення інвалідності змінився порядок та розміри її отримання.

Однак право колишніх військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги випливає зі змісту зазначеної ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Положеннями п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві № 975 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Таким чином, п. 6 Порядку встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги призначається і виплачується в кратності прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 2 групу інвалідності встановлено з 10.11.2014 року. За 3 групи інвалідності грошова допомога не призначалася та не виплачувалася, 3 група інвалідності встановлювалася первинно за загальним захворюванням та не відносилася до питань пов'язаних із контузією та пораненням. В тому ж 2013 розі було встановлено зв'язок інвалідності з пораненням.

Враховуючи вищевикладені положення Порядку, датою виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з ІІ групою інвалідності є 10.11.2014р.

Таким чином, оскільки позивачу 2 групу інвалідності встановлено у листопаді 2014 року, то до спірних правовідносин мають застосовуватися положення Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та редакція Закону України «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей», що набула чинності з 01.01.2014 р..

Отже, спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ОСОБА_1 2 групи інвалідності, що пов'язана із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується записом у висновку МСЕК від 18.11.2014 №1444.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону N 2011-XII колегія суддів приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.

Щодо вимог позивача про виплату декількох одноразових грошових допомог колегія суддів зазначає.

Разом з тим, як вбачається з Довідки МСЕК серії 10ААА № 172135 від 13.11.2013 року про встановлення позивачу 3 групи інвалідності та Довідки МСЕК серії АВ № 0186962 від 10.11.2014 року про підвищення позивачу групи інвалідності до 2 групи, визначено, що причиною інвалідності позивача є : поранення, контузія пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Законодавець визначає право отримання допомоги в разі настання інвалідності. ЇЇ розмір пов'язаний з групою інвалідності. Така допомога виходячи зі змісті ст.16 «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей» виплачується саме в разі настання інвалідності. Подвійна виплата допомоги при наявності двох чи більше підстав виникнення інвалідності (поранення, контузія, хвороба, інше) не передбачено.

Крім того, відповідно до п.9 ст. 16 «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей» якщо військовослужбовці, військовозобов'язані або резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, та члени їх сімей одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цією статтею, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими законами, виплата відповідних грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором особи, яка має право на отримання таких

виплат.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що вимоги позивача в частині виплати декількох одноразових грошових допомог є незаконними.

Пунктом 6 Порядку № 975 (в редакції, чинній на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оскільки ОСОБА_1 не отримував одноразову грошову допомогу за 3 групу інвалідності, то п. 8 Порядку не застосовується.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та те, що на момент встановлення позивачу 2 групи інвалідності (10.11.2014р.) діяв Порядок № 975, отже у зв'язку з встановленням позивачу 2 групи інвалідності проведення перерахунку одноразової грошової допомоги повинно проводитися у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи, відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві ", та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум.

Щодо посилань суду першої інстанції на те, що неможливо зобов'язати відповідача МОУ прийняти рішення про виплату грошової допомоги, оскільки це є дискреційними повноваженнями органу, то колегія суддів вважає такі посилання помилковими, оскільки зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення є належним способом захисту права. У відповідача були всі необхідні документи для прийняття конкретного рішення щодо нарахування допомоги, але воно не було прийнято.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не було надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або заподіяння собі тілесного ушкодження, то колегія суддів зазначає.

Позивачем було надано копію документів, що свідчать про причини та обставини поранення - протокол засідання військово - лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв'язка захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військо службовців № 250 від 08.11.2013 року, в якому зазначені травми- консолідований після металоостеосинтезу та остеопластики перелом кісток середини правого передпліччя, одержаний внаслідок нещасного випадку та пов'язана з проходженням військової служби, та вогнепальне осколкове поранення задньо - бокової області шиї, контузія головного мозку, які пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Крім того з наданих до суду медицинських документів слідує, що будь - яких посилань, які б свідчили про вчинення позивачем злочину чи адміністративного правопорушення або вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження не вбачається.

Також колегія суддів зазначає, що у задоволенні позовної вимоги щодо звернення до Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги необхідно відмовити, оскільки всі документи передавались до Міністерства оборони України, а не до Полтавського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідачів відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 - денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення абзацу п'ятого пункту 4 частини першої статті 207 названого Кодексу, згідно з яким у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду апеляційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тобто, зі змісту наведеної норми вбачається, що зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", із посиланням на яку позивач просить зобов'язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.

Пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Колегія суддів зазначає, що оскільки, одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та про зобов'язання виплати якої ставить питання ОСОБА_1, відноситься до соціальних виплат, тому цей спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України.

Наведене свідчить про те, що вищезазначена справа розглянута неповноважним судом, оскільки підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно з ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2016р. по справі № 816/496/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу № 17 від 18.03.2016 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Зобов'язати Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), у зв'язку із встановленням 2 групи інвалідності у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (10.11.2014), як інваліду II групи, відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві " та вчинити дії щодо виплати нарахованих сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Старостін В.В.
Повний текст постанови виготовлений 31.10.2016 р.