Справа № 815/3976/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3976/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Онисс» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості № 500060702/2016/000056/2 та картки відмови № 500060702/2016/00035 від 12 березня 2016 року, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6457,35 грн. та витрат, повязаних з отриманням грошової експертизи вартості Товару у розмірі 1500,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось ТОВ Фірми «Онисс» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості № 500060702/2016/000056/2 та картки відмови № 500060702/2016/00035 від 12 березня 2016 року, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6457,35 грн. та витрат, повязаних з отриманням грошової експертизи вартості Товару у розмірі 1500,00 грн.

В судовому засіданні 27.10.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, зазначені у позові та уточненнях до позову (а.с. 4-13, 152-154).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, з підстав зазначених у запереченнях (а.с 81-95).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

ТОВ «Онисс» 15 грудня 2015 р. був укладений контракт № 3 (далі - «Контракт») з компанією-нерезидентом « JIANG YIN COMAT METAL PRODUCTS CO., Ltd», Китайська Народна Республіка (надалі - «компанія «JIANGYTN» або «Контрагент»). Відповідно до умов контракту Позивач купує у вказаного Контрагента товар - електролітичну білу жерсть (харчову), що відповідає ДЕСТ (державному стандарту) 13345-85, GB/T 2520-2000. Продаж Товару відбувається партіями, на умовах CIF Одеса (Одеський морський торговельний порт), Україна, згідно з умовами поставки Інкотермс-2010. Кількість, строк поставки та інші характеристики Товару, вказуються в Додатках (Специфікаціях) до Контракту. Згідно з п.п. 4.4, 5.1 Контракту, валютою ціни та валютою платежу є долар США. Згідно з п. 3.6. Контракту, датою поставки Товару є дата коносаменту (а.с. 18-20).

Того ж дня, 15 грудня 2015 р. сторонами була укладена Специфікація № 1 до Контракту (надалі - Специфікація № 1), відповідно до якої Позивач купує електролітичну білу жерсть (харчову) за кодом ТН ЗЕД 0, розміром 0,18x670x820 в кількості 25 тн (один 20-футовий контейнер), за ціною 680 доларів США за 1 тонну; загальна ціна партії товару - 17000 дол. США; умови оплати - 20 % передоплата після підписання Специфікації, 80 % - оплата за 10 днів до прибуття судна до Одеського морського порту; строк поставки Товару - 30 днів після здійснення 20 % передоплати (а.с. 21).

09 березня 2016 р. представником Позивача була заповнена та подана митна декларація № №500060702/2016/002683, згідно з якою Товар був задекларований у митний режим "імпорт". Товар був поставлен Контрагентом у меншої кількості, ніж це було узгоджено у Специфікації, а саме замість 25 тон на суму 17000 дол. США надійшло 22,266 тон на суму 15 140,88 дол. США, що як пояснив представник, повязано із технологічним процесом виробництва електролітичної жерсті. Дані обставини підтверджуються листом компанії «JIANGYIN COMAT METAL PRODUCTS CO., Ltd» від 25 квітня 2016 р. (а.с. 31, зв. бік).

Також судом встановлено, що разом із митною декларацією представником Позивача до митного оформлення були подані: контракт № 3 від 15.12.2015 р., специфікація № 2 до Контракту № 3 від 15.12.2015р., яка надана помилково замість потрібної, інвойс № COMNTP3216 від 22.01.2016 р., сертифікат походження № G40014 від 22.01.2016 р., експортна вантажна митна декларація країни Продавця №56503982 від 22.01.2016 р., платіжне доручення № 1 від 14.01.2016 р. на суму 3400,00 дол. США, платіжне доручення № 4 від 17.02.2016 р. на суму 11740,88 дол. США.

На думку Відповідача, вказані документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості Товару, а тому Відповідачем було повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписки з бухгалтерської документації, висновків про якісні на вартісні характеристики Товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та каталогів і специфікацій виробника Товару.

На вимогу Відповідача представником Позивача 11 березня 2016 р. були додатково надані наступні документи, а саме: переклад митної декларації країни відправлення № 56503982 від 22.11.2016 р., прайс-лист виробника б/н від 15.12.2015 р., калькуляцію собівартості товару б/н від 02.03.2016 р., довідку про вартість, видану Одеською ТПП № СИО-в № 000111 від 11.03.2016 р., специфікацію № 1 від 15.12.2015 р. (замість помилково наданої специфікації №2 від 31.12.2015р.), платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 23.12.2015 р. (замість помилково наданого платіжного доручення № 1 від 14.01.2016 р.).

Також судом встановлено, що обставини щодо помилкового надання специфікації та платіжного доручення були викладені Позивачем у листі до Одеської митниці ДФС України, № 36 від 11 березня 2016 р. Так, Позивачем було зазначено, що дата та номер специфікації в платіжному дорученні № 4 від 17.02.2016 р. співпадає з датою та номером специфікації № 1 від 15.12.2015 р. до контракту № 3 від 15.12.2015 р. Отже розбіжність, на яку було вказано Відповідачем, сталася випадково - через надання специфікації № 2 від 31.12.2015 р. і платіжного доручення № 1 від 14.01.2015 р., в якому вказана специфікація №2 від 31.12.2015 р. Враховуючи таку ситуацію, Позивач просив вважати дійсними саме специфікацію № 1 від 15.12.2015 р., а також платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 23.12.2015 р. та платіжне доручення № 4 від 17.02.2016 р., в яких вказана специфікація № 1 від 15.12.2015 р. Також у зазначеному листі Позивач вказав, що білу жерсть (харчову) він увозить вперше, тому бухгалтерської документації на цей товар не має. (а.с. 40-41).

Однак, 12.03.2016 року Відповідачем була складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060702/2016/00035, згідно з якою Позивачеві було відмовлено в митному оформленні товарів за митною декларацією №500060702/2016/002683 від 09.03.2016 р. (а.с. 14).

Також 12.03.2016 р. Відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № 500060702/2016/000056/2, в якому, посилаючись на відсутність документального підтвердження, було здійснено коригування митної вартості товарів, зазначених в митній декларації №500060702/2016/002683 від 09.03.2016 р. Також Відповідач зазначив, що в органі ДФС була відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами і інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів, а отже не можна було застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів та методи на основі віднімання та додавання вартості. Тому для коригування вартості Відповідачем був обраний резервний метод.

Як зазначено в оскаржуваному Рішенні, в результаті аналізу баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДФС, було встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим (товар № 1 за митною декларацією № /2015/005222 від 30.07.2015 р.), а тому митну вартість визнано на рівні 1,065 дол. США за кг. Приймаючи оскаржуване Рішення, Відповідач зазначив, що подані до оформлення документи містять розбіжності. (а.с. 15).

Таким чином, в результаті коригування митної вартості, ціна товару була збільшена з 0,68 дол. США за 1 кг до 1,065 дол. США за 1 кг, а загальна митна вартість товару - з 15140,88 дол. США до 23713,29 дол. США (з 384750,42 грн. до 602587,06 грн.), відповідно податок на додану вартість збільшився на 43567,32 грн. (з 76950,09 грн. до 120517,41 грн.).

Не погоджуючись із Рішенням про коригування митної вартості, Позивач подав скаргу на імя начальника Одеської митниці ДФС, вих. № 41 від 15.03.2016 р., відповідно до ст. 25 Митного кодексу України (а.с. 42). На яку, Позивачем отримано відповідь, із якої вбачається, що підставами для відмови в перегляді скоригованої митної вартості товарів стали наступні обставини: відсутність інформації та документів, що підтверджують здійснення страхування та його вартість; відсутність у наданих бухгалтерських документах реквізитів посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції, та відсутність вказівки на валюту, в якій здійснено операцію (а.с. 43-44).

Також судом встановлено, що 21 квітня 2016 р. Позивач подав тимчасову митну декларацію № 500060702/2016/004848 (а.с. 16-17) для оформлення товарів, щодо яких прийняте спірне рішення про коригування митної вартості, під гарантійні зобов'язання, в порядку, встановленому статтею 55 МК України. Також, Позивачем були сплачені митні платежі за вказаною тимчасовою митною декларацією на суму 120617,41 грн. (фактично перераховано 121000,00 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 850 від 21.04.2016 р. (а.с. 39).

06.07.2016 року, Позивач в порядку, передбаченому ст. 55 Митного кодексу України, звернувся до Відповідача із Заявою про подання додаткових документів на підтвердження митної вартості товарів (а.с. 45-46), відповідно до якої було додатково надано наступні документи: страховий поліс на вантажні перевезення від 22 січня 2016 р., виданий страховиком, компанією «РІСС Property and Casualty Company Limited», на імя страхувальника, компанію «JIANGYIN COMAT METAL PRODUCTS CO., Ltd»; оборотно-сальдова відомість по рахунку 2091, якою підтверджується, що товар, отриманий Позивачем від постачальника з КНР (по двох інвойсах). був повністю оприбуткований за ціною контракту; лист компанії-постачальника від 25 квітня 2016 р. з поясненнями щодо поставки товару в меншій кількості, ніж це було узгоджено сторонами в Специфікації № 1 до Контракту; роздруковані з сайту ДФС України відомості про середньорозрахункову вартість товарів (електролітичну білу жерсть, харчову, товарна підпозиція 721012) при імпорті в Україну в розрізі митниць за січень, лютий та березень 2016 р. (а.с. 28-29, 31, 33-36).

Відповідачем була надана відповідь від 11.07.2016 року, з посиланям на те, що оборотно-сальдова відомість по рахунку 2091 за квітень 2016 від 05.07.2016 р. не містить реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару, та не підтверджує вартість вказаного товару, а також в наданому страховому документі не зазначена вартість страхування, тому в органу доходів і зборів немає підстав у визнанні заявленої митної вартості та скасуванні рішення про коригування (а.с. 47).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що оскаржувані рішення та картка відмови прийняті без достатніх правових підстав, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною першою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Разом з тим, суд зазначає, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості за іншим методом лише тоді, коли надані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України під час перегляду справ про скасування рішень про коригування митної вартості, наприклад, в ухвалах від 17.02.2015 р. у справі N К/800/18343/14 та від 16.12.2014 р. у справі N К/800/54522/14.

Верховний Суд України вже неодноразово (постанова № 21-127а15 від 31.03.2015 р.) зазначав, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Суд зазначає, що вищенаведений аналіз обставин прийняття Рішення Відповідачем свідчить про те, що в первинних документах, наданих Позивачем до митного оформлення були відсутні будь-які розбіжності, які б могли вплинути на митну вартість товарів. При цьому митна вартість товару правомірно заявлена Позивачем до декларування, оскільки визначена на підставі первинних документів. Жодних обставин та доказів на підтвердження того, що Позивач в митній декларації зазначив не всі складові числового значення митної вартості, або неправильно здійснив розрахунок, або вніс до декларації недостовірні чи неточні відомості, або що надані митному органу документи містили ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів, в Рішенні про коригування митної вартості не наведено.

Незважаючи на додаткові документи, надані під час консультації та пізніше, та не обґрунтовуючи те, в чому саме полягали об'єктивні сумніви у митній вартості, заявленій Позивачем, або неточності у визначеної ним митній вартості, Відповідач застосував другорядний метод визначення митної вартості, а саме, резервний метод, чим порушив норми законодавства України та міжнародних договорів, які є обовязковими для України.

Як встановлено у Стандартному правилі 3.17 Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотської конвенції), яка є обоє язковою для України з 16.09.2011 р., на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства (пункт «b»: Документи, які подаються до декларації на товари).

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з І переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску; якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як встановлено частиною 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів. Правил заповнення і рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових : складових до ціни договору" від 24.05.2012 № 598, в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" і зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може і бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються | (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком І та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм, суд вважає, що Відповідачем були неправомірно застосовані положення частини 3 статті 53 МК України, якою передбачено зобов'язання декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, оскільки підставою для прийняття такого рішення послужили не розбіжності в документах щодо ціни товару, а інші розбіжності, що жодним чином не пов'язані з визначенням митної вартості оцінюваних товарів. В своєму рішенні Відповідач не довів наявність обставин, які виключають використання першого методу, та не встановив жодної із обставин, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за першим методом.

Також суд вважає, що Відповідачем неправомірно застосовані положення ст.ст. 57, 64 МК України, оскільки приймаючи оскаржуване Рішення про коригування митної вартості, Відповідачем не надано пояснень, чому в даному випадку не могли бути застосовані попередні методи визначення митної вартості, зокрема за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів. Відповідно до пунктів 6 та 8 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна і вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу; у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Крім того, Відповідач необґрунтовано не прийняв до уваги додаткові документи, подані Позивачем в порядку ч. 8, 9 ст. 55 Митного кодексу України, чим порушив приписи частини 9 ст. 55 Митного кодексу України, згідно яких у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості. Додаткові документи, що були надані Позивачем, містили роздруковані з сайту ДФС України відомості щодо ідентичних та подібних товарів (з чого можна зробити висновок, що у Відповідача не було підстав застосовувати резервний метод визначення митної вартості); також Позивачем був наданий страховий поліс на вантажні перевезення, таким чином, всі необхідні документи для підтвердження митної вартості Відповідачем були отримані.

Щодо вимоги Відповідача надати виписку з бухгалтерської документації відповідно до Рішення про коригування митної вартості, то згідно з частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України подання бухгалтерської документації у всіх випадках, передбачених вказаною статтею, здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою за її наявності. Відтак, неподання Позивачем витребуваної виписки з бухгалтерської документації, не звільняє Відповідача від обов'язку визначити митну вартість задекларованого товару на підставі наявних відомостей та документів, наданих Позивачем.

Крім того, Відповідачем при прийнятті рішення використана митна декларація № /2015/005222 від 30.07.2015 р., за якою митна вартість товару вже була скоригована за 3 методом визначення митної вартості (а.с.105), що підтверджує протиправність прийнятого рішення про коригування митної вартості.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат з відповідача на правову допомогу у розмірі 6457,35 грн.

З цього приводу, суд зазначає, що згідно зі ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 90 КАС України, витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011 N 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено, що в 2016 році мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 1 травня складає 1450 гривень.

Таким чином, максимальний граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні становить: 1450 х 40 % = 580,00 грн. за годину, і не може перевищувати дану суму.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, позивачем до адміністративного позову були додані наступні докази звернення до фахівця в галузі права, оплати та приймання послуги з правової допомоги, з наведеною калькуляцією затраченого часу, а саме копії: замовлення про надання правової допомоги, Договору про надання правової допомоги N 01/08-16 від 01.08.2016 р., акту-розрахунку № 1 від 31.08.2016 року, № 2 від 30.09.2016 р., № 3 від 05.10.2016 р. виконаних робіт згідно Договору про надання правової допомоги N 01/08-16 від 01.08.2016 р., рахунок № 55 від 05.10.2016 р., копія диплому спеціаліста з права, платіжне доручення N 13698 від 05.10.2016 р. на суму 6457,35 грн., в якому зазначено «оплата згідно Договору N 01/08-16 від 01.08.2016 р.» (а.с. 155-167).

Відповідно до акту-розрахунку № 1 від 31.08.2016 року, надано правова допомога, а саме: Підготування позовної заяви, оформлення додатків до позовної заяви на суму 3480 грн.; підготування заяви про уточнення позовних вимог від 22.08.2016р. на суму 580 грн.; підготування заяви про уточнення позовних вимог від 29.08.2016р. на суму 580 грн., усього на суму 4640 грн. (а.с. 160).

Відповідно до акту-розрахунку № 2 від 30.09.2016 року, надано правова допомога, а саме: участь у судовому засіданні на суму 367,35 грн., усього на суму 367,35 грн. (а.с. 161).

Відповідно до акту-розрахунку № 3 від 06.10.2016 року, надано правова допомога, а саме: підготування заяви про уточнення позовних вимог від 05.10.2016р. на суму 870 грн.; участь у судовому засіданні на суму 580 грн., усього на суму 1450 грн. (а.с. 162).

Усього витрати на правову допомогу склали 6457,35 грн.

Аналізуючи документи, надані представником на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе частково задовольнити цю вимогу у розмірі 1527, 25 грн., виходячи з наступного.

Судом встановлено, що представник позивача брав участь у трьох судових засіданнях, 15.09.2016 року (орієнтовано 38 хв. - на суму 367,35 грн.), 06.10.2016 року (орієнтовано 1 год. - на суму 580 грн.). Також суд зазначає, що представник позивача брав участь у судовому засіданні 27.10.2016 року, орієнтовно годину (1450 х 40%= 580 грн. за годину) усього на суму 580 грн.

Усього (367,50 грн. + 580 грн. + 580 грн. = 1527,35 грн.).

Щодо іншої частини, а саме підготування позовної заяви, оформлення додатків до позовної заяви, підготування заяви про уточнення позовних вимог від 22.08.2016р., від 29.08.2016р. та від 05.10.2016р., а також витрат на проведення грошової експертизи вартості Товару у розмірі 1500,00 грн., суд вважає, що ці дії не є витратами під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, оскільки окремих процесуальних дій при розгляді справи не вчинялось, експертизи не судом не призначались, а витрати на експертизу понесені з ініціативи Позивача для отримання доказів обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 70 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Таким чином, донараховані суми платежів мита та податку на додану вартість є безпідставними, необґрунтованими та нарахованими з порушенням законодавства України.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що Позивачем доведено протиправність рішення про коригування митної вартості № 500060702/2016/000056/2 від 12 березня 2016 року, тому рішення повинно бути скасовано.

Щодо вимоги про визнання протиправною та скасування картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060702/2016/00035 від 12 березня 2016 року, суд зазначає, що вона є похідною від рішення про коригування митної вартості товарів № 500060702/2016/000056/2 від 12 березня 2016 року.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Онисс» до Одеської митниці ДФС задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від № 500060702/2016/000056/2 від 12 березня 2016 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови № 500060702/2016/00035 від 12 березня 2016 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Онисс» (, адреса: 67543, Одеська обл., Лиманський (колишній Комінтернівський) район, Село Визирка) за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці ДФС судовий збір у розмірі 4569 (чотири тисячі пятсот шістдесят девять) гривень 08 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 1527 (одна тисяча пятсот двадцять сім) гривень 25 копійок

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 03.11.2016 року.

Суддя Бутенко А.В.