Справа № 803/973/16
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Справа № 876/6366/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у адміністративній справі №803/973/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2016 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" звернулося в суд з позовом до відповідача - Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2016 року про застосування штрафних санкцій в сумі 15291,00 грн. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.06.2016 року про застосування штрафних санкцій в сумі 27302 грн..

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 08 червня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 61 165 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 15 291 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 39497665) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Конякіна, будинок 2, ідентифікаційний код 311022277) судові витрати у сумі 1 150, 01 грн. (одна тисяча сто п'ятдесят гривень одна копійка).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач та відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог по визнанню протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.06.2016 року про завищення суми бюджетного відшкодування в сумі 109207,00 грн. та про застосування штрафних санкцій в сумі 27302 грн. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції відмовляючи в позовних вимогах в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 08.06.2016 року про завищення суми бюджетного відшкодування в сумі 109207,00 грн. та про застосування штрафних санкцій в сумі 27302 грн. не звернув уваги на те, що завищена, на думку суду першої інстанції, суми, які заявлені до бюджетного відшкодування в сумі 109207,00 грн. не складаються лише з господарської операції по зберіганню ягід в мінусовій камері в сумі 110 грн. за тону, а є частиною цієї суми. А тому, якщо суд першої інстанції вважав, що господарська операція по зберіганню ягід за ціною 110 грн. за тону, є завідомо збитковою і не повинна включатися до суми податкового кредиту, то суд першої інстанції повинен був зменшити суму бюджетного відшкодування саме виходячи на суму включених до податкового кредиту за цією господарською операцією, оскільки правильність визначення суми податкових зобов'язань та податкового кредиту по інших господарських операціях за звітний (податковий) період відповідачем не оспорюється.

Відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до п.п. 188.1 ст. 188. ПКУ (із змінами та доповненнями згідно Закону України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII, що діяв на момент подання звітності та виникнення відє'много значення) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості.

Так, відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

З наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями.

Аналогічні вимоги містить і пункт 198.3 статті 198 ПК України, відповідно до якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг, основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків.

Господарська діяльність згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

У зв'язку з чим вбачається, що ТзОВ «Промагроінвест» здійснює свою діяльність завідома без мети одержання прибутку (збитковою), про що свідчать дані декларації з податку на прибуток підприємства.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" зареєстровано як юридична особа 13 вересня 2000 року, що стверджується Відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Основними видами діяльності за КВЕД-2010 є: 46.38. Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками; 10.39. Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 46.11. Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10. Складське господарство; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

21 квітня 2016 року ТзОВ "Промагроінвест" звернулося з листом № 24 до в.о. начальника Луцької ОДПІ, у якому просило провести перевірку задекларованих сум податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку згідно податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2015 року в розмірі 61 165 грн. та лютий 2016 року в розмірі 109 207 грн.

З 05 травня 2016 року по 12 травня 2016 року (термін продовжувався з 13 по 16 травня 2016 року) головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за відшкодуванням податку на додану вартість управління податків і зборів з юридичних осіб Луцької ОДПІ та начальником відділу бюджетного відшкодування податку на додану вартість управління податків і зборів з юридичних осіб Луцької ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ "Промагроінвест" правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у сумі 61 165 грн., відображеної у податковій декларації з ПДВ, поданій за жовтень 2015 року, у сумі 109 207 грн. відображеної у податковій декларації з ПДВ, поданій за лютий 2016 року.

23 травня 2016 року відповідачем складено акт № 2188/12-02/31102277 правомірності нарахування товариством бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2015 року, лютий 2016 року.

На підставі акта перевірки 08 червня 2016 року прийняті податкові повідомлення рішення № про завищення суми бюджетного відшкодування в розмірі 61 165 грн. та про застосування штрафних санкцій в розмірі 15 291 грн. та № про завищення суми бюджетного відшкодування в розмірі 109 207 грн. та про застосування штрафних санкцій в розмірі 27 302 грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із пунктом 198.2 цієї ж статті датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто ПК України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ "Промагроінвест" придбано (імпортовано) пристрій для відокремлення плодоніжок (гребеневідділювач) типу ODS-3/R, вартість придбання якого становить 273 921, 15 грн., сума ПДВ сплачена митним органам - 61 164, 65 грн.

01 жовтня 2015 року між позивачем та ДП "Еталон-Сервіс" ТзОВ "Ін-Тайм" укладено договір оренди обладнання № 01/10, відповідно до якого відділював плодоніжок передається у строкове платне користування. Розмір плати оренди майна становить 6 000 грн. (до 01 травня 2016 року становила 5000 грн.).

Кошти по наданню послуг з оренди вказаного обладнання ДП "Еталон-Сервіс" сплачуються в повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення №№ 126, 136, 137, 138, 139, 75, 109, 134.

З журналу-ордеру і відомості по рахунку 131 "Знос основних засобів за червень 2016 року" розмір амортизаційних відрахувань по пристрою з відокремлення плодоніжок становить 3 689, 97 грн..

Таким чином, прибуток від здачі в оренду становить 1 310, 03 (5 000 грн. оренда на час перевірки, амортизаційні відрахування - 3 689, 97 грн.). Станом на 30 червня товариством нараховано знос пристрою для відділення плодоніжок в розмірі 33 147, 33 грн.

Відповідно до приписів підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14.1 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Особливості визначення складу витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями врегульовані у статті 141 ПК України.

Відповідно до пункту 141.1 статті 141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції вважає, що лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Суд першої інстанції зазначив, що поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності суд першої інстанції зробив висновок, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Вищевказане судом першої інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 28 лютого 2011 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Пілснер Україна" до Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області про скасування податкового повідомлення-рішення, згідно якої збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської.

Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

На переконання суду здача в помісячну оренду у розмірі 6 000,00 грн пристрою для відокремлення плодоніжок (гребеневідділювач) типу ODS-3/R, ціна придбання якого становить 273 921,15 грн є економічно обґрунтованою господарською операцією, оскільки за таких умов вказаний основний засіб здатен окупитися за 46 місяців.

Взявши до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції, що позивач правомірно сформував податковий кредит та заявив бюджетне відшкодування за господарською операцією з придбання пристрою для відокремлення плодоніжок (гребеневідділювач) типу ODS-3/R, отже оскаржуване податкове повідомлення рішення № від 08 червня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 61 165 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 15 291 грн. підлягало скасуванню.

Щодо відмови в задоволенні позовної вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 08 червня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 109 207 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 27 302 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2015 року між ТзОВ "Інтегробуд" та ТзОВ "Промагроінвест" укладено договір зберігання № 01/11 (а. с. 50-51). За умовами цього договору поклажодавець передає зберігачу, а зберігач приймає на відповідальне зберігання з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2016 року включно та зобов'язується повернути поклажодавцеві у схоронності лісову та садову ягоду.

Плата за надані послуги зберігачем зберігання майна поклажодавця становить 110 грн. за 1 тонну ягоди, в тому числі ПДВ 20% (пункт 3.2 договору), що на думку контролюючого органу є заниженням послуги зберігання майна.

Суд апеляційної інстанції щодо заниження послуги зберігання лісової та садової ягоди, зазначає, що відповідачем надано копію витягу з електронного реєстру податкових накладних, з яких видно, що мінімальна ціна за послуги по зберіганню в мінусовій камері становить від 126 грн за 1 кв.м. морозильної камери, тому аналогічні послуги у даній галузі Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" є завідомо збиткові, а оплата за надані послуги не здатна покрити основні витрати на електричну енергію, фріон для заправки холодильної камери, заробітну плату працівникам, які задіяні для виконання даних робіт (послуг) та інші витрати пов'язані зі зберіганням.

Суд першої інстанції не погодився з доводами представників позивача, що в даному договорі в графі "Розрахунки" в пунктах 3.1 та 3.3 є ще оплати за надані послуги оскільки це оплати за заморозку ягоди та послуги навантажувача і вони жодним чином не стосуються послуг за зберігання майна.

В матеріалах справи є наявні договори оренди нерухомого майна за цей же період між товариством та ТзОВ "Птахокомплекс Губин" зі змісту яких вбачається, що вартість одного квадратного метра приміщення з ПДВ у місяць складає 23 200,00 грн. та в подальшому в доповненнях від 29 січня 2016 року та від 14 квітня 2016 року вона збільшується до 219,40 грн. за квадратний метр та відповідно з 15 квітня 2016 року становила 263,28 грн. за один квадратний метр, що дає підстави суду вважати, що ціна зберігання у розмірі 110 грн за 1 тону ягоди є досить низькою та нерентабельною для підприємства (а.с.52-58).

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач визначив ціну зберігання у розмірі 110 грн за 1 тону ягоди плодової, яка, на переконання суду займає більший об'єм ніж 1 кв.м. морозильної камери, тому господарські операції ТзОВ "Промагроінвест", є економічно не обґрунтованими, без наявної ділової мети, а, отже, не можуть вважатися господарською діяльністю та об'єктом оподаткування у розумінні Податкового кодексу України. З наведених мотивів податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 08 червня 2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 109 207 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 27 302 грн. є обґрунтованим та правомірним.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагроінвест" та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у адміністративній справі №803/973/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 01 листопада 2016 року.