Справа № 808/6728/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2016 рокусправа № 808/6728/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс», Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі № 808/6728/14 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» (далі позивач) було задоволено частково, визнано протиправним та скасоване оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі - відповідач) від 09.10.2014р. № НОМЕР_1 в частині зменшення платнику суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013рік у розмірі 10 471 964грн. В задоволенні решти вимог суд відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та відповідач.

Позивач оскаржує постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд дав неповну та неналежну оцінку всім доказам, що надавалися позивачем на спростування вказаного у акті перевірки висновку щодо не підтвердження господарських операцій з ТОВ «Газ Україна 2020». Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і також подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги позивача, наполягав на її задоволенні. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги відповідача, просив суд скаргу задовольнити. Проти задоволення скарги позивача заперечував.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 02.06.2014 по 05.08.2014 фахівцями податкової інспекції було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за цей саме період.

12.08.2014 за результатами перевірки складено акт №262/28-04-47-10/00191224, у висновках якого відображені виявлені порушення, зорема: п. 39.15 ст. 39, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп.153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на загальну суму 15751153 грн. в т.ч. 2013 рік у звязку із застосуванням звичайних цін в сумі 14843687 грн..

27.08.2014 на підставі Акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 11379430 грн.

04.09.2014 позивачем до Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників була подана скарга на податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі Акту перевірки.

Рішенням Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33 серед іншого було скасоване податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014 № по зменшенню обєкта оподаткування по податку на прибуток в сумі 160631,00 грн., скарга позивача задоволена частково.

09.10.2014 на виконання рішення 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково. Скасовуючи оскаржене рішення відповідача в частині, суд виходив з того, що відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для зменшення позивачу суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 10471964 грн. Щодо незадоволених вимог позивача, суд вказав про наявність судового рішення, яким встановлено факт порушення позивачем приписів податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ Газ Україна 2020 у 2013 році, а тому підстави для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 746835,00 грн. у суду відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що визначена оскаржуваним ППР сума витрат позивача в 2013 році у розмірі 11218799,00 грн. складається з наступних витрат: реалізація пов'язаній особі - ВАТ Запоріжсталь, продукції, виробленої позивачем, за цінами нижче собівартості (пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, в редакції, яка діяла до 01.09.2013) на суму 10471964,00 грн. та завищення витрат по операціям з сумнівним контрагентом ТОВ Газ Україна 2020, по якому отриманий акт про відсутність реальності здійснення господарських операцій, на суму 746835,00 грн.

Витрати по операціях з ТОВ Газ Україна 2020 за 2013 рік позивачем сформовані на підставі наступних документів: договір №132/13/785 від 04.03.2013, додаткової угоди до нього №2898 від 31.12.2013, специфікацій до договору: №1/865 від 04.03.2013, №2696 від 20.11.2013, №4/240 від 13.12.2013.

На підтвердження поставок за цим договором позивачем були надані документи:

- видаткова накладна №РН-0003293 від 10.03.2013 та акт приймання-передачі до неї на суму 608154,53 грн. з ПДВ,

- видаткова накладна №12071 від 01.12.2013 та акт приймання-передачі до неї на суму 672781,45 грн. з ПДВ,

- видаткова накладна №12273 від 21.12.2013 та акт приймання-передачі до неї на суму 516232,80 грн. з ПДВ, загалом на суму 1797168,78 грн.

ТОВ Газ України 2020 на адресу позивача були виписані податкові накладні №420 від 10.03.2013 на суму 608154,43 грн., в т.ч. ПДВ 101359,07 грн., №15 від 01.12.2013 на суму 372781,45 грн., в т.ч. ПДВ 112130,24 грн., та №106 від 21.12.2013 на суму 520611,05 грн., в т.ч. ПДВ 86768,51 грн. До податкової накладної №106 від 21.12.2013 був складений розрахунок №236 від 31.12.2013 коригування кількісних і вартісних показників податкової декларації, відповідно до якого було відкореговано кількісні та вартісні показники зазначеної податкової накладної до значень, наведених у видатковій накладній №12273 від 21.12.2013р..

На виконання договору позивачем здійснені наступні платежі: платіжне доручення №16104 від 22.05.2013 на суму 608154,53 грн., платіжне доручення №22756 від 04.12.2013 на суму 564300,00 грн., платіжне доручення №23149 від 16.12.2013 на суму 108481,19 грн., платіжне доручення 23442 від 24.12.2013 на суму 468549,95 грн., платіжне доручення №24025 від 17.01.2014 на суму 47682,85 грн. та платіжне доручення №24254 від 24.01.2014 на суму 0,26 грн., а загалом на суму - 1797168,78 грн.

На підтвердження факту здійснення зазначених господарських операції позивачем до суду були також надані копії прибуткових ордерів №460041 від 18.03.2013, №490332 від 04.12.2013 та №492709 від 24.12.2013, акти приймання дизельного палива комісією позивача від 18.03.2013, від 04.12.2013 та від 24.12.2013, залізничні накладні від 10.03.2013 №43047976, від 01.12.2013 №41990862 та від 21.12.2013 №42441535.

На підтвердження використання у господарській діяльності поставленого дизельного палива позивач надав суду накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №459812 від 21.03.2013, №460592 від 31.03.2013, №460594 від 31.03.2013, №489072 від 03.12.2013, №491483 від 22.12.2013, №493022 від 31.12.2013 та №493023 від 31.12.2013.

В той же час в матеріалах справи наявне рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015 у справі №808/6856/14 за позовом позивача до відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2014 № та №, прийнятих на підставі висновків акту перевірки та рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33, тобто на підставі того ж акту, що став підставою і для прийняття оскаржуваного у даній справі податкового повідомлення-рішення.

Рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що податковим повідомленням-рішенням № від 09.10.2014 позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 101359 грн., і, відповідно, зобовязано позивача сплатити суму податку на додану вартість у розмірі 101359 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 25339,75 грн., податковим повідомленням-рішенням № від 09.10.2014 позивачу зменшено розмір відємного значення з податку на додану вартість у розмірі 198169 грн..

Зазначені у рішенні суду податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем за висновками податкового органу щодо нереальності здійснених господарських операцій позивача із ТОВ Газ України 2020.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача, та погоджуючись із доводами податкового органу, суд зазначив, що позивачем документально не підтверджено реальність здійснення господарських операцій із контрагентом ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020. Вже під час розгляду справи в суді було надано вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова (т.3 а.с. 217-218), яким визнано винним засновника, директора ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України. Вироком встановлено факт фіктивності підприємства ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020, зазначено що директор не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв дій щодо його управління, не приймав участі у фінансово-господарській діяльності цього підприємства, підприємство ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 використовувалося з метою прикриття незаконної діяльності.

Суд у справі №808/6856/14, оцінював та досліджував ті ж первинні документи, що були надані позивачем і у даній справі на підтвердження господарських операцій з ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020, як докази понесених витрат та правомірність відображення їх у податковому обліку, та дійшов висновку, що правовідносини Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» із ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 у перевіряємому періоді мали виключно паперовий характер, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт завищення витрат по операціям з сумнівним контрагентом ТОВ Газ Україна 2020 знайшов своє підтвердження, а тому в задоволенні позовних вимог про скасування рішення відповідача за даним фактом порушення обґрунтовано відмовив.

Щодо підстав для формування витрат позивача по взаємовідносинах з ВАТ Запоріжсталь.

Актом перевірки встановлено, що між позивачем та ВАТ Запоріжсталь укладено договір на поставку продукції від 14.12.2012 №20/2013/27/88, за яким позивач зобовязався поставити ВАТ Запоріжсталь коксову продукцію власного виробництва. Найменування продукції, її кількість, якість, ціна, умови і строки поставки зазначаються у відповідних додатках до договору, які є його невідємною частиною.

Як зазначено в Акті перевірки, згідно специфікації до цього договору, ціна на кокс доменний складає 1798,43 грн./т. Позивач в серпні 2013 року відвантажив ВАТ Запоріжсталь кокс доменний у кількості 98278,38 тон на суму 179225463,82 грн., з яких 85847,804 тон коксу на суму 155674302,83 грн. реалізовано за ціною нижче собівартості, в результаті чого витрати на виробництво цих 85847,804 тон коксу перевищили доходи від їх продажу на 10471963,68 грн.

В обґрунтування своїх висновків відповідач посилається на порушення позивачем вимог п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, в редакції, яка діяла в серпні 2013 року.

Відповідно до вимог п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно із п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 153.2.6 пункту 153.2 статті 153 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати на оплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку оплату було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу витрат підлягає фактична сума оплати, але не більша, ніж сума, розрахована за звичайними цінами.

Витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Судом встановлено, що позивач та ВАТ Запоріжсталь є повязаними особами в розумінні пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки у перевіряємому періоді перебували під спільним контролем Metinvest B.V. (809869305, Alexanderstraat 23 2514 JMs Gravenhage, Нідерланди).

Позивач зазначає, що висновок відповідача про реалізацію в серпні 2013 року ВАТ Запоріжсталь коксу доменного за ціною нижче собівартості не відповідає даним бухгалтерського та податкового обліку, що ведеться підприємством.

Так, позивач надав суду оборотно-сальдову відомість Облік готової продукції (відомість №7) по рахунку 26001 за серпень 2013 року (а.с. 171-176 т. 3). При цьому зазначає, що собівартість 1 тони коксу доменного, виробленого в коксовій батареї №2, безпідставно зазначена податковим органом в графі собівартість (ЦІНА) в додатку №5 до Акту перевірки (а.с. 213-214 т. 1) в розмірі 2006,04 грн., а згідно даних бухгалтерського обліку позивача, зокрема відомості №7 за серпень 2013 року, на яку посилається відповідач на стор. 9 Акту перевірки (а.с. 16 т. 1), собівартість 1 тони коксу доменного, виробленого в коксовій батареї №2 становить 1897,91 грн. Так само, собівартість 1 тони коксу доменного, виробленого в коксових батареях №5, №6, безпідставно зазначена відповідачем в додатку №5 до Акту перевірки в розмірі 1867,44 грн., тоді як за даними відомості №7 за серпень собівартість коксу доменного з цих батарей становить 1760,69 грн..

В свою чергу, відповідач посилається на Інструкцію про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, відповідно до якої на рахунку 269 Готова продукція обліковують наявність та рух готової продукції, виготовленої підприємством за фактичною виробничою собівартістю.

Згідно даних оборотної відомості №7 Облік готової продукції, наданої позивачем суду, собівартість реалізації продукції по коксовим батареям у серпні 2013 року складає 88039613,40 грн. по батареї №2, 98006517,79 грн. по батареям №5, №6.

Відповідач зазначає, що під час визначення собівартості виготовлення у серпні 2013 року позивачем коксу доменного він виходив з даних копії шахового журналу позивача по рахунку 26001 за цей місяць, яка була надана відповідачу позивачем. Згідно даних цього шахового журналу собівартість готової продукції за серпень 2013 року 93052004,67 грн. по коксовій батареї №2 та 103945017,74 грн. по батареям №5 та №6.

Крім того, відповідач посилається на те, що шаховий журнал (відомість) є за своєю суттю різновидом оборотної відомості за окремим бухгалтерським рахунком. Шахова форма оборотної відомості призначена для зручності побудови рахунків Головної книги підприємства. Оборотна відомість №7 Облік готової продукції не може містити дані, що не співпадають із даними, відображеними у шаховому журналі.

Відповідач зазначає, що дані шахових журналів за інші місяці 2013 року співпадають із даними оборотних відомостей №7 Облік готової продукції за ці місяці.

Суд вказав, що сторонами надані копії документів бухгалтерського обліку, які містять різну інформацію про вартість продукції, виробленої позивачем у серпні 2013 року, при цьому зі змісту Акту перевірки вбачається, що під час перевірки відповідач використовував бухгалтерську інформацію з джерел наведених на стор. 9-11 Акту перевірки, будь-якого посилання на інформацію з шахового журналу позивача по рахунку 26001 за серпень 2013 року Акт перевірки не містить. Разом з тим, відповідачем не надана суду копія відомості №7, яка була врахована відповідачем під час складання Акту перевірки і, відповідно розрахунку оскаржуваного ППР, при цьому такі відомості за інші місяці, щодо яких податкових повідомлень-рішень не приймалось, у відповідача наявні.

Посилання відповідача на ту обставину, що по інших місяцях 2013 року дані перевірки собівартості співпадають з даними бухгалтерського обліку позивача суд обґрунтовано не прийняв, оскільки щодо таких періодів не приймалось податкового повідомлення-рішення, а відтак цей факт не є прямим доказом порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідачем не було надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для зменшення позивачу суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 10471964 грн. та, відповідно винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у цій частині.

У свою чергу, позивач довів протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в наведеній вище частині з огляду на відсутність у відповідача підстав для зменшення позивачу суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування законної постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі № 808/6728/14 - залишити без змін.

Стягнути зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби () за рахунок бюджетних асигнувань в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 359,20 (пять тисяч триста пятдесят девять гривень 20 копійок), здійснивши зарахування за реквізитами суду: отримувач коштів: УДКСУ у Баьушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; код отримувача (); банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ; код банку отримувача МФО 805012; рахунок отримувача 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 27.10.2016р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак