Справа № 640/10339/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 р.Справа № 640/10339/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Яковенко М.М.

судді: Лях О.П., Старосуд М.І.

секретарі судового засідання: Антипенко В.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року по справі № 640/10339/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова в якому просила суд:

визнати дії УПФУ в Київському районі м. Харкова щодо відмови у виплаті позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - неправомірними;

зобов'язати УПФ в Київському районі м. Харкова призначити позивачу доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тобто з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року в розмірі 255,77 грн. щомісячно, з 01.05.2016 року по 30.06.2016 року в розмірі 272,57 грн. щомісячно;

зобов'язати відповідача виплати позивачу недоотриману суму доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року включно в розмірі 1568,22 грн.;

зобов'язати відповідача сплатити позивачу доплату до пенсії з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року включно в вищезазначеному розмірі та продовжити в подальшому виплачувати позивачу цю доплату з врахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 30-33).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим просив постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. Представник позивача наполягає на наявності права у позивача, яка відноситься до соціальної категорії «дитина війни» на соціальну гарантію встановленої ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» стосовно підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вважає протиправним порушенням прав позивача з боку відповідача щодо виплати позивачу 66, 43 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Неявка сторони відповідача не є перешкодою для розгляду справи та прийняття рішення з наданням правової оцінки спірним правовідносинам за наявними у справі документами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в УПФ України в Київському районі м. Харкова, та є інвалідом ІІ групи. Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.04.2004 року, є отримувачем пенсії як працівник науки, відповідно до відмітки - штампу має соціальний статус «дитини війни» (а.с.8).

10.06.2016 року позивач звернулась до відповідача з інформаційним запитом, в якому просила повідомити розмір виплаченої їй пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, розмір надбавки за статус «діти війни» за вказаний період, розмір мінімальної пенсії за віком та розмір прожиткового мінімуму в України для непрацездатних громадян за зазначений період (а.с. 10).

Листом від 14.06.2016 року відповідач повідомив про розмір отриманої позивачем пенсії, надбавки за статус «діти війни» та зазначив, що пенсія та надбавки виплачуються за матеріалами пенсійної справи в повному обсязі відповідно до законодавства, що діє на сьогоднішній день. Як вбачається з цієї відповіді, позивачу за період з січня по червень 2016 року виплачувалась надбавка щомісячно за статус дитини війни у розмірі 66, 43 грн.. Розмір виплаченої пенсії за січень-квітень 2016 року складав 1174 грн., а за травень - червень 1230 грн. (а.с. 11).

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями), встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Як було встановлено за матеріалами справи, ОСОБА_2 має статус дитини війни, що не є спірним між сторонами.

Основним спірним питанням в межах справи, є наявність або відсутність права у позивача та встановлення розміру, який підлягає застосуванню за спірний період з січня по червень 2016 р. при виплаті особі, яка має статус «дитина війни».

Позивач вважає, що такий показник повинен застосовуватися виходячи з ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (надалі - Закон), а саме підвищення як доплата до пенсії повинен складати 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, в той же час, на думку Відповідача розмір такої виплати повинен складати 66 грн. 43 коп.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст..6 Закону (в редакції на час прийняття) було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Редакція цієї статі зазнавала протягом часу певних змін, в той же час, згідно із внесенням останніх змін згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, положення ч.1 ст.6 Закону було викладено в новій редакції, а саме було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Редакція цієї статті є діючою на час виниклих між сторонами спірних правовідносин та неконституційною не визнавалась. Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Тобто, якщо положеннями попередньої редакції цієї ст.6 Закону визначались одні правила та розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, безпосередньо станом за спірний період, встановлений зовсім інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким актом, є Постанова КМ України від 28 грудня 2011 р. № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Так, відповідно до пункту 4 Постанови №1381 в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014, було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні. Тобто, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66 грн. 43 коп.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховані висновки п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26.12.2011 р. в якому зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нараховуючи та сплачуючи позивачу щомісячну доплату до пенсії, як "дитині війни" у період з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 66,43 гривень УПФ України в Київському районі м. Харкова діяло правомірно на підставі діючого законодавства України.

Відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати не існуючої норми. Питання щодо розміру доплат, є питанням та прерогативою самої держави, як і її відповідальності. Законодавцем визначено, що саме КМ України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни. При чому такий розмір, КМ України може визначати який завгодно. Відповідач, не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання цих питань, пенсій орган є суб'єктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин, та нормотворчеством не займається.

Відповідно до зазначеного, Відповідач при виплаті Позивачу, як дитині війни 66, 43 грн. діяло на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушило права та законні інтереси позивача. Відповідач не мав правих підстав для застосування до спірних правовідносин положення норм ст..6 Закону, в редакції на час прийняття, норми яких на теперішній час існують та діють в іншій редакції закону, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини. Такої правової можливості не має також і суд.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання відповідача продовжувати виплачувати позивачу доплату до пенсії в подальшому з врахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення. При чому, колегія суддів звертає увагу на похідність такої вимоги від попередніх, що складали суть спірного питання щодо наявності права позивача на отримання доплати у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що жодні наведені доводи апелянта в апеляційній скарзі щодо не згоди із прийнятою постановою та висновками суду, не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення по суті заявлених правових вимог, які є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст..200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються документально, що є достатнім для прийняття рішення та надання правової оцінки характеру спірних правовідносин, питанням якого є оцінка права, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року по справі № 640/10339/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі складена 04.11.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.