Справа № 820/2405/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р.Справа № 820/2405/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016р. по справі № 820/2405/16 за позовом Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.02.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі штрафних санкцій 453554,62 грн., винесене Головним Управлінням ДФС у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016р. адміністративний позов Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення було задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення від 09.02.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі штрафних санкцій 453554,62 грн., винесене Головним Управлінням ДФС у Харківській області.

Стягнуто на користь Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" ()сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 6 901 (шість тисяч дев'ятсот одна) грн 41 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (код ЄДРПОУ - 39599198).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016р. без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 01.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Головного Управлінням Державної Фіскальної Служби у Харківській області проведена документальна планова перевірка ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої був складений акт від 22.01.2016 р., № 12/20-40-22-02-07/03361721 (а.с. 7-81).

Відповідно до висновків акту від 22.01.2016 р., № 12/20-40-22-02-07/03361721 перевіркою встановлено, що ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» зокрема порушено п.п. 168.1.1 п.п.168.1.2 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі перераховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 645 051,87 грн., в т.ч. жовтень 2013 р. - 26157,49 грн.; листопад 2013 р. - 42464,66 грн.; грудень 2013 р. - 53387,14 грн.; січень 2014 р. - 32577,36 грн.; лютий 2014 р. - 41515,26 грн.; березень 2014 р,- 49776,99 грн.; квітень 2014 р. - 40410,85 грн.; травень 2014 р.- 41543,68 грн.; червень 2014 р.-42814 грн.; липень 2014 р. - 50655,84 грн.; серпень 2014 р. - 43473,95 грн.; вересень 2014 р. - 47820,25 грн.; жовтень 2014 р. - 45790,54 грн.; листопад 2014 р. - 57478,82 грн.; грудень 2014 р. - 29185,04 грн.

На підставі висновків викладених в акті від 22.01.2016 р., № 12/20-40-22-02-07/03361721 контролюючим органом винесено податкове повідомлення рішення від 09.02.2016 року № форма «Р» про збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі штрафних санкцій - 460093,99 грн. (а.с. 82).

Позивачем не заперечує сам факт порушень, однак не погоджується щодо одночасного застосування штрафних санкції у розмірах 25%, 50%, 75% згідно положень п. 127.1 ст. 127 Податкового Кодексу України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 09.02.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі штрафних санкцій 453554,62 грн. винесено з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване податкове повідомлення-рішення ґрунтується на висновках податкового органу, що в період жовтень 2013 -грудень 2014 року позивачем несвоєчасно та не в повному обсязі було перераховано податок з доходів фізичних осіб до бюджету, в зв'язку з чим до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафні (фінансові) санкції згідно з п. 127.1 ст.127 ПК України.

Відповідно до ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Об'єктом оподаткування нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Порядок сплати (перерахування) податку до бюджету визначено пунктом 168.4 статті 168 ПКУ.

Колегія суддів зазначає, що несвоєчасність перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб позивачем не заперечується.

Відповідальність за порушення вимог податкового законодавства передбачена Главою 11 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, а дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Колегія суддів зазначає, що застосування штрафу більшого розміру, за вказаною статтею Податкового кодексу України, можливе у разі встановлення контролюючим органом порушення протягом 1095 днів вдруге, втретє та більше, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.

Згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 09.02.2016р. № контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію за жовтень 2013 року в розмірі 25 відсотків, за листопад 2013 року в розмірі 50 відсотків, за грудень 2013р.- грудень 2014 р. 75 відсотків.

Отже, контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію вперше за жовтень 2013 року, у розмірі 25%, в подальшому у розмірі 50% та 75% суми податку з доходів фізичних осіб, що була несвоєчасно перерахована до бюджету.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що застосування фінансової санкції у розмірі (25 %) та за вчинення порушення повторно (50%), а також втретє (75%) контролюючим органом здійснено на підставі одного акту перевірки від 22.01.2016 року № 12/20-40-22-02-07/03361721, за наслідками якої прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.02.2016 року, яким за приписами п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 460093,99 грн.

Однак, в даному випадку факт повторного протягом 1095 днів не утримання та не перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників відповідачем жодним актом встановлено та зафіксовано не було, не надано доказів винесення податкових повідомлень-рішень, якими позивачу були б збільшені суми грошового зобов'язання двічі-тричі протягом року, що передували прийняттю оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до позивача штрафу в розмірі 50 %, а також 75% за порушення вчинене позивачем повторно та втретє, оскільки відповідачем не доведено наявність акту перевірки та податкового повідомлення-рішення, яким зафіксовано вчинення позивачем аналогічного порушення, що передувало прийняттю оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до розрахунку за період жовтень 2013 року - грудень 2014 року включно відхилення у сплаті становить 645051,87 грн., а тому до вказаної суми застосовується штраф в розмірі 25 відсотків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо правомірного застосування штрафної санкції в розмірі 50, 75 відсотків через щомісячну несплату податку з доходів фізичних осіб на протязі 1095 днів, з огляду на те, що протягом перевіреного періоду позивач вчинив одне і те саме продовжуване порушення щодо невиплати (неперерахування) податку з доходів фізичних осіб у визначений законодавством термін, а для визначеності повторності порушення податкового законодавства необхідною умовою є вчинення аналогічного порушення протягом 1095 днів та притягнення платника податків до фінансової відповідальності.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що була викладена в ухвалі № К/800/59780/14 від 03.02.2015 року прийнятої у справі № 826/12402/14.

Також Верховний суд України в постанові від 16.04.2013 року по справі №21-89а13 зазначив, що не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек та, відповідно, обов'язок забезпечувати зберігання контрольних стрічок, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення щодо незабезпечення зберігання фіскальних звітних чеків та незабезпечення зберігання контрольних стрічок, відповідно.

Отже, виходячи з правової позиції Верховного суду України у зазначеній справі, не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодо ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податку з доходів фізичних осіб податковим агентом, суб'єкт господарської діяльності вчиняє продовжуване порушення щодо невиконання вимог п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

Враховуючи, що згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що контролюючий орган безпідставно застосував штраф у розмірі 50, 75 відсотків суми податку з доходів фізичних осіб, оскільки не застосовував до позивача штрафних санкцій протягом 1095 днів, що виключає по собі наявність вчинення порушення повторно та втретє та підстав для застосування розміру штрафу у вигляді 50, 75 відсотків суми податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штрафну (фінансову) санкцію по не утриманому і не перерахованому до бюджету податку з доходів фізичних осіб в розмірах 50% та 75% у загальному розмірі 298831,02 грн., тому в цій частині податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 09.02.2016 № не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2016р. по справі № 820/2405/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.

Повний текст ухвали виготовлений 03.11.2016 р.