Справа № 823/1275/16
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року справа № 823/1275/16

м. Черкаси

16 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Поштаренку О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - сільськогосподарське підприємство «Залевки» Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області (за межами населеного пункту). За результатами розгляду поданої заяви відповідач листом №7147/6-16 від 22.08.2016 відмовив у задоволенні заяви позивача, оскільки відповідно до довідки із звітності з кількісного обліку земель, що видана управлінням Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області, земельна ділянка на яку претендує позивач відноситься до земель колективної власності, а у відповідності до п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Позивач із вказаною відмовою не погоджується, оскільки земельна ділянка на яку претендує позивач дійсно перебувала у колективній власності сільськогосподарське підприємство «Залевки» Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, однак відповідно до витягу з протоколу №2/а загальних зборів пайовиків КСГП «Залевки» Смілянського району Черкаської області від 22.02.2000 було вирішено вивести з орних земель господарства малопродуктивні землі і перевести їх в пригородні пасовища та сінокоси, вивести з паювання після проведення інвентаризації розпайованих земель та передано їх у відомство сільської ради. Крім того, згідно довідки із звітності з кількісного обліку земель від 25.07.2016 №31-28-0.2-2856/15-16, земельна ділянка на яку претендує позивач відноситься саме до земель державної власності.

Позивач просив розгляд справи здійснювати за відсутності свого представника.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив та зазначив, що відповідач правомірно відмовив позивачу в задоволенні його заяви, оскільки земельна ділянка орієнтовною площею 2 га, яка розташована в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та на яку претендує позивач, знаходиться у колективній власності, а у відповідності до п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи здійснюють розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача вважає, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. Відповідач просив розгляд справи здійснювати за відсутності свого представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено, що ОСОБА_1 10.08.2016 подав до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області заяву про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом від 22.08.2016 №7147/6-16 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що відповідно до довідки із звітності з кількісного обліку земель, що видана управлінням Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області, земельна ділянка на яку претендує позивач відноситься до земель колективної власності, а у відповідності до п. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення особистого селянського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 ЗК України, зокрема частиною 1 передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (ст. 121 ЗК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, Головні управління Держгеокадастру у областях наділені повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності - у власність або користування для всіх потреб.

При розгляді поданої позивачем заяви від 10.08.2016 та доданих до неї матеріалів Головним управління Держгеокадастру у Черкаській області встановлено, що земельні ділянки, які зазначені на картографічних матеріалах ніби то належать до земель колективної власності, які не були розпайованими та не були повернуті до земель державної чи комунальної власності, а перебувають у власності сільськогосподарського підприємства «Залевки» Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Однак, судом встановлено, що земельна ділянка на яку претендує позивач дійсно перебувала у колективній власності сільськогосподарське підприємство «Залевки» Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, однак відповідно до витягу з протоколу №2/а загальних зборів пайовиків КСГП «Залевки» Смілянського району Черкаської області від 22.02.2000 було вирішено вивести з орних земель господарства малопродуктивні землі і перевести їх в пригородні пасовища та сінокоси, вивести з паювання після проведення інвентаризації розпайованих земель та передано їх у відомство сільської ради.

Пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Оскільки, вищезазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення були повернуті до земель державної власності, тому розпорядження вищевказаними землями належить до компетенції територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, тобто у даному випадку ГУ Держгеокадастру у Черкаській області.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області - є протиправними.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно довідки із звітності з кількісного обліку земель від 25.07.2016 №31-28-0.2-2856/15-16 управління Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області, земельна ділянка на яку претендує позивач відноситься саме до земель державної власності.

Щодо позовної вимоги позивача зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, то суд зазначає що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства - відноситься до виключних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Однак суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також, у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, необхідно звернути увагу, що ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що позивач вже звертався до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області з із заявою щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та отримував відмови, суд вважає за необхідне обрати належний та правильний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка висловлена в ухвалі від 19.05.2016 року у справі №К/800/32729/15.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 01 листопада 2016 року.