Справа № 826/1425/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1425/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, та зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та зняти арешт з майна АДРЕСА_1, накладеного державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шляхом винесення незаконної постанови про арешт боржника та заборони на його відчуження 49164039 від 15.01.2016;

- зобов'язати Державну виконавчу службу Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві подати звіт про виконання судового рішення протягом 5 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2016 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернулась із апеляційною скаргою, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 49164039.

В межах вищезазначеного виконавчого провадження, постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Урбаном Д.Д. від 15.01.2016 накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_3.

В матеріалах справи міститься копія Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідно до якого боржником зазначено саме ОСОБА_3, код: НОМЕР_1, АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з даним позовом, позивач зазначає, що вищезазначена квартира належить їй на праві приватної власності, згідно Договору купівлі - продажу, а тому вважає накладання арешту незаконним.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вимоги позивача про визнання незаконним та зняття арешту з майна АДРЕСА_3, накладеного державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, задоволенню не підлягають, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає саме наявність їх порушення, встановленого судом, а судом цього не встановлено.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач при проведенні арешту квартири порушив норми чинного законодавства.

Колегія суддів частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим законом заходів з примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Виходячи зі змісту наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження», право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником майна.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) 22.08.2006 укладено договір купівлі-продажу квартири (АДРЕСА_4).

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 даного договору продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 021278 від 30.08.2006, квартира АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 22.08.2006, зареєстрованого за № 850у.

Так, колегією суддів встановлено, що майно, на яке накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, належить ОСОБА_2, яка не є стороною виконавчого провадження.

Більше того, з довідки Житлово-бідівельного кооперативу «Механізатор - 3» про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої власнику - ОСОБА_2, вбачається, що за адресою АДРЕСА_4 зареєстровано одна особа - ОСОБА_2.

Таким чином, отримавши інформацію про те, що боржник у виконавчому провадженні не проживає за місцем вказаної реєстрації, не зареєстрований за наданою адресою, державний виконавець мав вжити заходи для встановлення місцезнаходження боржника шляхом скерування запитів до компетентних органів, і здійснювати листування з боржником за місцем проживання згідно отриманої інформації, розшукувати майно боржника.

Вказані дії державним виконавцем вчинені не були, що призвело до скерування процесуальних документів виконавчого провадження на адресу позивача та порушення прав позивача шляхом накладення арешту на її майно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що дії відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 є протиправними, а постанова відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 15.01.2016 ВП № 49164039 про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження є незаконною та підлягає скасуванню, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві подати звіт про виконання судового рішення протягом 5 днів з дня набрання рішенням законної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми Закону слідує, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів які б свідчили про можливість ухилення відповідача від виконання даного судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив її скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. З платіжних з квитанцій від 28.01.2016 № 36 та від 26.09.2016 № 42 вбачається, що ОСОБА_2 сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 551, 21 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 606, 34 грн., які слід стягнути з відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2016 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, та зняття арешту задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 15.01.2016 ВП 49164039 про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 157, 55 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 31.10.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.