Справа № 813/3421/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Справа № 876/2963/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у адміністративній справі №813/3421/15 за позовом Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Межирічанська до Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2015 року позивач - Державне підприємство Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Межирічанська звернулося в суд з позовом до відповідача - Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 травня 2015р. № винесене ДПІ у м. Червонограді Головного управління Міндоходів у Львівській області про визначення ВП шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» суми податкового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 25589295,20 грн. в тому числі за основним платежем 4668325,01 грн. та штрафними санкціями в сумі 20920970,19 грн.

Позов мотивований тим, що позивачем нараховано відповідні суми податку, отримувано їх з доходу своїх працівників та сплачено до бюджету, однак несвоєчасно, тобто підприємством не було допущено бездіяльності щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування податків). А тому позивач вважає, що відповідачем невірно з застосовано положення ст. 127 цього Кодексу, тобто за несплату податку до моменту виплати або під час виплати доходу на користь іншого платника податків (працівника підприємства), а також вважає, що відповідачем проведена перевірка з порушенням строку давності встановленого ст. 102 Податкового кодексу України, тому вважає оскаржене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, у звязку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 20 травня 2015 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Межирічанська (80100, м. Червоноград, вул. Львівська, 68, код ЄДРПОУ - 26359901) 487 (чотириста вісімдесять сім) грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує виходячи з наступного:

1) санкція статті 127 ПК України визначає повторність у випадку вчинення цього ж діяння потягом 1095 днів, а не протягом року, як зазначає суд;

2) відповідно до абзацу 2 та 3 п.127.1 ст. 127 ПК України, підвищені розміри відповідальності застосовуються, якщо «ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів»;

3) вказані норми не містять вказівки на можливість застосування підвищеного розміру штрафу «у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні», як вказує суд в оскаржуваній постанові (абзац 9 сторінки 4 постанови);

4) наведені норми не місить жодних посилань на необхідність повторного визначення контролюючим органом суми податкового зобовязання з цього податку. Норми щодо застосування санкцій не підлягають розширеному тлумаченню;

5) вказівка на повторність визначення контролюючим органом суми податкового зобовязання з цього податку містить у абзаці 2 п.123.1 ст. 123 ПК України. На необхідність повторного визначення контролюючим органом суми податкового зобовязання з цього податку саме при застосування штрафних санкцій на підставі ст. 123 ПК України вказує і Міністерство юстиції України у листі від 21.10.2011 №636-0-2-11-8.2/1. Однак, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням визначено відповідальність на підставі ст. 127 ПК України, а не ст. 123 ПК України;

6) підстави застосування підвищеного розміру штрафних санкцій на підставі вказаних статей є різними та повязані в одному випадку із повторним визначенням (ст. 123) протягом 1095 днів контролюючим органом суми податкового зобовязання з цього податку, тобто діями, які вчиняються контролюючим органом та включають проведення перевірки, складення акту, винесення податкового-повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобовязання з цього ж податку, а в іншому випадку - із повторним вчиненням цього ж діяння (ст. 127) протягом 1095 днів, тобто діями платника податку, яка полягають у повторному вчинені порушення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області у період з 16.03.2015 року по 10.04.2015 року проведено планову виїзну перевірку відокремленого підрозділу Шахта Межирічанська Державного підприємства Львіввугілля з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 30.09.2014 року.

За результатами планової перевірки складено акт від 06.05.2015 року № 201/2200/26359901 (надалі акт перевірки), у висновках якого встановлено ряд порушень, в тому числі, порушення п.54.2 ст. 54, п.57.1 ст. 57, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п.168.1 ст. 168, абз. а п.171.2 ст. 171, абз. а п.176.2 ст. 176 ПК України, в частині несвоєчасно сплаченої суми самостійно визначеного податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 27666089,59 грн. та в частині заборгованості по податку на доходи фізичних осіб станом на 30.09.2014 року в сумі 4668325,01 грн.

На підставі складеного вищевказаного акта ДПІ у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб із доходів у формі заробітної плати за основним платежем - 4668325,01 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі - 20920970,19 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначив , що застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.

Також суд першої інстанції вказує на те, що із долученого до матеріалів справ розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку доходів фізичних осіб видно, що контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 50% та 75% суми податку, що була несвоєчасно перерахована до бюджету, однак, відповідачем суду не надано доказів винесення податкового повідомлення-рішення, яким позивачу була б збільшена сума грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб двічі протягом року, що передував прийняттю оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, контролюючий орган безпідставно застосував штраф у розмірі 50% та 75% суми податку, оскільки не застосовував до позивача штрафних санкції у відповідності до п. 127.1 ст. 127 ПК України протягом 1095 днів, що виключає наявність повторності та підстав для застосування штрафу у таких розмірах.

Колегія суддів надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру штрафної (фінансової) санкції, застосованої контролюючим органом, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 127 ПК України встановлює відповідальність за порушення правил нарахування та сплати податків у джерела виплати. Згідно цієї статті, підставою відповідальності є ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Тобто, дане правопорушення може бути вчинено шляхом бездіяльності та полягати в не нарахуванні, неутриманні та/або несплаті податкового зобов'язання. Крім того, додатково встановлено умови вчинення такого правопорушення : до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Випадки оподаткування у джерела виплати встановлюються Кодексом зокрема для оподаткування податком на доходи фізичних осіб податковим агентом, у тому числі роботодавцем (стаття 168).

Фактично це правопорушення може проявлятись у відсутності первинних та інших бухгалтерських документів щодо нарахування податку, відсутності факту його утримання із доходів отримувача доходу, а також у відсутності факту сплати такого податку в порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, як можна зробити висновок з матеріалів справи, позивача притягнуто до відповідальності в порядку ст. 127 ПК України за несплату податкового зобов'язання до виплати доходу на користь іншого платника податків.

Обов'язок сплачувати податкове зобов'язання до виплати доходу передбачений ст. 168 ПК України. За загальним порядком, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом (п.168.1.2). Проте, згідно п.168.1.5 (в редакції Закону України від 07.07.2011 № 3609-VI «Про внесення змін до ПК України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм ПК України»), якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відтак, з огляду на наведене, чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство ставить до податкових агентів вимогу перераховувати податок на доходи фізичних осіб (у випадку нарахування, але не виплати доходу платнику податків) саме в межах строків, передбачених для місячного податкового періоду, в якому нарахований такий дохід.

Такий строк слід вираховувати наступним чином. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з положеннями п.п. 49.18.1 п.49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З урахуванням наведеного, податок, який підлягає утриманню з нарахованого, але не виплаченого (не наданого) доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки для місячного податкового періоду, тобто 10 календарних днів для сплати податкового зобов'язання, які починають розраховуватись після 20 числа (як граничного строку, передбаченого ПК України для подання місячної податкової декларації), незалежно від того, чи передбачено подання самої декларації.

Отже, посилання п.168.1.5 ПК України на місячний податковий період слід розуміти таким чином, що податкове зобов'язання податковим агентом повинне бути сплачене протягом 30 днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п.57.1 ст. 57 ПК України, податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п.176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно п.126.1 ст. 126 ПК України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, п.127.1 ст. 127 ПК передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК України.

Положення статті 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.11.2015 в справі № 21/2919а15.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

За таких умов колегія суддів дійшла висновку про неправомірність застосування відповідачем до спірних правовідносин положень ст. 127 ПК України, відповідно неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині накладення штрафних санкцій.

Згідно ст. 159 КАСУ, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 цього Кодексу підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується виходячи з положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області задовольнити частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у адміністративній справі №813/3421/15 скасувати.

Позов Державного підприємства Львіввугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта Межирічанська- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління Міндоходів ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 20 травня 2015 року у частині накладення штрафних санкції на суму 20 920 970.19 грн (двадцять мільйонів девятсот двадцять тисяч девятсот сімдесят гривень 19 коп.). У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

ОСОБА_1

Повний текст постанови складений 01 листопада 2016 року.