Справа № 201/13898/16-а
Суддя: Демидова С. О.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції ЗУ № 2663-111 від 12 липня 2001 року) з 08 вересня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою 08 вересня 2016 року за № 18-14вих16 з наступним проведенням перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що не дивлячись на те, що позивач має двадцятирічний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, позивачу було відмовлено відповідачем в призначенні пенсії.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні даного позову у повному обсязі, посилаючись на відсутність у позивача стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, та внесенням змін до ЗУ «Про прокуратуру» /а. с. 34-35/.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції ЗУ № 2663-111 від 12 липня 2001 року).

Листом № 8697/06/12 від 15 вересня 2016 року відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що підстави для призначення йому пенсії за ч. 1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» відсутні у зв'язку зі змінами до Закону від 01 січня 2015 року /а. с. 20/.

На теперішній час діє Закон № 1697-VІІ, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців. Тобто, вказаною нормою збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року) з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Як вбачається з заперечень Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську, стаж роботи позивача на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 20 років 1 місяць 8 днів, що не достатньо для призначення пенсії на дату звернення.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України, тобто - 02 серпня 1996 року, діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в статті 50-1 якого (зокрема, в редакції від 12 липня 2001 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугою років мав стаж роботи на відповідних посадах прокуратури 20 років 1 місяць 8 днів, факт набуття позивачем права виходу на пенсію за вислугою років незалежно від віку відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є беззаперечним навіть з урахуванням положень Закону №1697-VІІ, що в свою чергу свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Матеріали справи містять також довідку про заробітну плату позивача, видану прокуратурою Дніпропетровської області 08 вересня 2016 року №18-14вих16 /а. с. 12-15/.

Суд вважає за можливе зазначити, що критично оцінює посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, на внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року №21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 2442 КАС України.

Таким чином позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про наступне проведення перерахунку пенсії позивача у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, оскільки за змістом ст. 2 КАС України суд захищає лише права, свободи або законні інтереси, уже порушені на момент розгляду справи судом, тоді як перерахунок пенсії позивача на цей момент не проводився.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподілити у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 159, 161-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції ЗУ № 2663-111 від 12 липня 2001 року) з 08 вересня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області 08 вересня 2016 року за № 18-14вих16.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова