Справа № 359/6540/16-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/6540/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Саган В.М.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Шутовської І Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Інспектора 4-ї роти Управління патрульної поліції у м. Бориспіль Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора 4-ї роти Управління патрульної поліції в м. Борисполі Державного департаменту поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної служби про скасування постанови

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач звернувся в Бориспільський міськрайонний суд Київської області з позовом до Інспектора 4-ї роти Управління патрульної поліції в м. Борисполі Державного департаменту поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної служби про скасування постанови.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено, скасовано постанову інспектора роти №4 УПП у м. Борисполі ОСОБА_2 серії ПСЗ №018714 від 02.08.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення позивача, зафіксовані на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського та письмові пояснення інспектора ОСОБА_4

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку позивача та відповідача, свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2016 року позивач, керуючи транспортним засобом TOYOTA PRADO номерний знак НОМЕР_1, рухався вулицею Київський шлях у м. Борисполі (в напрямку міста Києва) та здійснив рух на забороняючий (жовтий) сигнал світлофора, після чого його автомобіль було зупинено представниками поліції, в зв'язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП.

Інспектором 4-ї роти Управління патрульної поліції в м. Борисполі Державного департаменту поліції ОСОБА_2 було розглянуто справу про адміністративне порушення та винесено постанову від 02.08.2016 Серія ПСЗ № 018714 (а.с. 10).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність зазначеної постанови відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням даного Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.п. ґ п.8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306 встановлено, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Статтею 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом

порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи

заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи

заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивач заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП.

Колегія суддів вважає, що відповідачем належним чином не спростовані доводи позивача та не надано відповідних документів та матеріалів, які можуть бути використані як беззаперечні докази у справі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 25 жовтня 2016 року було допитано у якості свідків інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону №2 УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_4 та Інспектора 4-ї роти Управління патрульної поліції в м. Борисполі Державного департаменту поліції ОСОБА_2, які підтвердили факт здійснення позивачем руху на забороняючий (жовтий) сигнал, разом з цим, колегія суддів вважає, що зазначені покази свідків в своїй сукупності не є достатніми доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що під час винесення відповідачем оскаржуваної постанови, позивач визнав факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП. В судовому засіданні 10 жовтня 2015 року було переглянуто відеозапис з нагрудної камери поліцейського, на якому сам факт вчинення правопорушення не зафіксовано.

Відповідачем також не надано доказів того, що у даному випадку не настали підстави для застосування п. 8.11 ПДР, відповідно до якого водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відео доказів, на яких було б зафіксовано сам факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, суб'єктом владних повноважень суду не надано, як і не надано жодних інших доказів вчинення ОСОБА_3 вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови відповідача.

Разом з цим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Така ж сама правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.07.2016 №378/161/16-а.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ст. 122 КпАП України, як і закриття провадження у такій адміністративній справі, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому закриття судом першої інстанції провадження у адміністративній справі, порушеній Відповідачем відносно Позивача, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі №К/9991/28251/11.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було допущено порушення норм матеріального та процесуального права при вирішені питання щодо необхідності закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Інспектора 4-ї роти Управління патрульної поліції у м. Бориспіль Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року скасувати в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_3.

В іншій частині постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя: Н.В. Безименна

Судді: В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.