Справа № 815/2103/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2103/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника відповідача - Ніколенка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення та про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення від 25 лютого 2016 року № 108-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

В обґрунтування позову зазначила, що в країні її громадянського походження, Афганістані, відбуваються військові дії та у випадку повернення її до цієї країни її життю загрожуватиме небезпека, що суперечить вимогам ст.3 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» від 04 листопада 1950 року, де вказано, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилася, просить розглянути справу за її відсутністю.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що громадянка Афганістану, уродженка м. Кабул - ОСОБА_2 04 лютого 2013 року легально залишила країну постійного проживання, здійснивши авіапереліт Кабул - Москва.

Державний кордон України перетнула нелегально поза пунктом пропуску.

17 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до управління у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.65).

Мотив даної заяви полягав в тому, що її чоловік перейшов на бік талібів та почав спонукати їх синів допомагати талібам.

Це стало причиною для того, що один із синів виїхав до Узбекистану, а інший - ОСОБА_6, разом з нею та дружиною виїхали до України.

Позивач вважає, що у разі повернення до країни громадянської належності в неї є реальні побоювання за власне життя.

На підставі викладеного просила надати захист в Україні.

За результатами розгляду документів щодо надання позивачеві статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, проведених співбесід, Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства головного управління ДМС України в Одеській області складено висновок від 18 вересня 2015 року, яким позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відмова мотивувалася тим, що заявниця не зазнавала жодних переслідувань, пов'язаних з її громадянством, національністю, етнічною належністю або віросповіданням.

У заявниці, на думку міграційного органу відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину. В регіоні її постійного проживання наразі відсутні будь-які відкриті збройні конфлікти. Також, було зроблено висновок, що виїзд за межі Батьківщини стався лише з метою потрапляння до більш розвиненої країни та пошуками кращого життя.

ДМС України своїм рішенням від 25 лютого 2016 року № 108-16 підтримала висновок головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та відмовила ОСОБА_2 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю умов, що передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

27 квітня 2016 року позивач отримала повідомлення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області № 114 від 25 березня 2016 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з висновками органів ДМС України та вважав, що позивач звернулася за захистом лише з метою потрапляння до більш розвиненої країни та пошуками кращого життя і за п. F Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців позивача слід вважати мігрантом, а не біженцем.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Апелянт, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги Доповідь Генерального секретаря Генеральної Асамблеї Ради Безпеки «Про положення у Афганістані та його наслідки для міжнародного миру та безпеки».

Так, відповідно до цієї Доповіді обстановка в даній країні значно погіршилася після того, як рух «Талібан» та антиурядові елементи розгорнули широку кампанію, у ході якої, зокрема, був тимчасово захоплений адміністративний центр провінції м. Кундуз.

Аналізуючи дані доводи, суд апеляційної інстанції бажає зазначити наступне.

УВКБ ООН, розглядаючи ситуацію в Афганістані, зробило висновок, що райони Афганістану, які охоплені інтенсивним конфліктом у ході безупинної боротьби за владу між провладними силами та антиурядовими формуваннями, а також райони Афганістану, яки знаходяться під контролем антиурядових формувань, слід розглядати як території, які постраждали в результаті подій, що серйозно порушують громадський порядок.

Отже, УВКБ ООН вважає, що особи, родом із цих районів, можуть потребувати міжнародного захисту відповідно з положеннями статті І(2) Конвенції ОАЕ 1969 року, на підставі того, що вони були вимушені покинути місце постійного проживання з причин погрози для життя, свободи або безпеки внаслідок подій, які серйозним чином порушують громадський порядок.

Втім, отримання особистої серйозної шкоди в країні походження позивачки не доведено, загроза загальної небезпеки в регіоні її постійного проживання у м. Кабул спростовується перевіреною інформацією по країні походження.

Назва статті: Ситуація безпеки у м. Кабул, доповідь Європейської мережі інформації по країнах походження, ЕСОІ:

http://www.ecoi.net/news/188769::afganistan/101.general-security-situation-in-afganistan-and-events-in-kabul.htm

Сайт: http://www.ecoi.net/

Дата: Останнє оновлення 04.05.2015;

Автор: Узагальнена інформація з багатьох джерел, повний список за посиланням в назві статті;

Зміст: За інформацією міжнародної координаційної ради поліції, Афганська національна поліція (АNР) забезпечує добрий рівень безпеки в Кабулі та інших великих містах: Герат, Мазарі-Шаріф, Файзабад;

За даними Міжнародної організації з міграції (МОМ), в Кабулі були випадки нападів терористів-смертників, що мали вплив на життя людей. У той же час, Кабул є більш безпечним містом, аніж інші міста в Афганістані, провінція також знаходиться під контролем.

До того ж, колегія суддів вважає наголосити, що визначальним, при розгляді справ даної категорії, є обґрунтоване побоювання особи стати жертвою переслідувань.

Проте, обставини справи свідчать про те, що заявниця є уродженкою м. Кабул, за національністю таджичка, за віросповіданням мусульманка - сунітка.

За даними Довідника ЦРУ, інформація по країні - Афганістан: державною релігією в країні є іслам, таджики є другим за чисельністю етносом в країні.

Рідна мова заявниці - дарі.

Дарі є однією з офіційних мов на території Афганістану.

Тому слід погодитися з рішенням суду першої інстанції, що під час перебування на Батьківщині заявниця не зазнавала жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту», а саме: в неї відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства, віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Є, на думку колегії суддів і правильний висновок суду першої інстанції про те, що виїзд позивача за межі Батьківщини стався лише з метою покращення життя.

Згідно з п. F Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців, позивачі, є мігрантами, а не біженцями (мігрант - це особа, яка добровільно залишає свою країну, щоб оселитися в іншому місці. Він може бути рухомим бажанням змін чи пригод, сімейними чи іншими причинами особистого характеру. Якщо особа переїздить виключно з економічних міркувань, то вона є економічним мігрантом, а не біженцем).

Враховуючи те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду щодо встановлених обставин є правильними, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова