Справа № 818/833/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 р. Справа № 818/833/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Пянової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2016р. по справі № 818/833/16

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення одноразової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач 1), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України;

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу за загиблого під час виконання службових обовязків по охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю під час безпосередньої участі в антитерористичній операції сина ОСОБА_2 в розмірі 609 000 грн.

Сумським окружним адміністративним судом до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено Управління МВС України в Сумській області (далі відповідач 2).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Розгляд справи здійснювати за відсутності позивача.

У судове засідання учасники адміністративного процесу не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 01.11.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте постанова суду містить підстави для скасування, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_2 доводиться ОСОБА_1 (позивач) сином, що підтверджується відповідним актовим записом в книзі реєстрації народжень Северинівської сільської ради Сумського району Сумської області, на підставі якого видане свідоцтво про народження.

Згідно з наказом начальника Роменського МВ УМВС України в Сумській області №2 о/с-дск від 15 січня 2015 року інспектора-чергового ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ (з обслуговування міста ОСОБА_3 та Роменського району) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 відряджено для виконання завдань, визначених Законом України Про боротьбу з тероризмом, несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення АТО, а також з метою забезпечення охорони громадського порядку в зоні проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецької областях, а також на виконання вимог вказівки МВС від 11.01.2015р. за № 1091 дек, та доручення У МВС України в Сумській області від 15.01.2015 року на території проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецької областях. Для виконання визначених завдань ОСОБА_2 разом з іншими працівниками міліції екіпіровано спеціальними засобами (гумовими кийками, наручниками, аерозольними балончиками, протигазами, засобами радіозвязку, розпізнавальними значками та нашивками Міліція), а також забезпечено табельною вогнепальною зброєю та автоматичною зброєю.

Відповідно до Наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України (по стройовій частині) від 16.02.2015 року, №47 ОСОБА_2 з 16 січня 2015 року по 16 лютого 2015 року перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань та перебував у складі зведеного загону УМВС України в Сумській області, який перебував на території м. Гірське Попаснянського району Луганської області.

16 лютого 2015 року ОСОБА_2, перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ в Роменському МВ УМВС України в Сумській області, загинув внаслідок вогнепального кульового поранення.

Відповідно до вироку Попаснянського районного суду Луганської області від 28 квітня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, встановлено, що вогнепальне поранення, від якого загинув ОСОБА_2, сталося внаслідок необережного поводження зі зброєю ОСОБА_4 Дії обвинуваченого кваліфіковані за ст. 119 ч.1 КК України вбивство з необережності.

На час загибелі ОСОБА_2 проходив службу в спеціальному званні старшого лейтенанта міліції на посаді інспектора-чергового ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ (з обслуговування міста ОСОБА_3 та Роменського району) Сумської області.

20.03.2015р. позивач - ОСОБА_1 вперше звернулась до УМВС України в Сумській області з заявою про надання їй одноразової грошової допомоги у звязку з загибеллю її сина (а.с.113 на звороті).

УМВС у Сумській області було надано відповідь ОСОБА_1 від 27.03.2015р. (а.с.113), у якій йдеться про те, що згідно з висновком за результатами службового розслідування, черговий ІТТ старший лейтенант міліції ОСОБА_2 загинув 16.02.2015р. унаслідок вогнепального поранення, отриманого у період проходження служби при виконанні службових обовязків, в зоні проведення антитерористичної операції. При цьому, у своїй відповіді відповідач 2 зазначає, що чинним законодавством не передбачено проведення виплат одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника міліції, що не повязані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до УМВС України в Сумській області з відповідною заявою щодо виплати їй допомоги (а.с.91), до якої додала відповідні документи, перелік яких визначено Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 12 травня 2007 року №707. В даній заяві позивачка також посилається на норми ст. 23 Закону України Про міліцію зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до статті 23 Закону України Про міліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Заяву ОСОБА_1 було розглянуто Управлінням МВС у Сумській області та надано відповідь від 26.10.2015р. (а.с.95), в якій йдеться про те, що на день загибелі 16 лютого 2015 року ОСОБА_2 діючим законодавством, а саме ст. 23 Закону України Про міліцію було визначено, що у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обовязків по охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю сімї загиблого виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою. В той же час, відповідно до додаткового висновку за результатами службового розслідування нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2, трапився у період проходження служби при виконанні службових обовязків. Отже, законодавством на 16 лютого 2015 року не було передбачено проведення виплат одноразової грошової допомоги в разі загибелі працівника міліції, що не повязані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю, та що не повязані з безпосередньою участю в антитерористичній операції або смерті внаслідок поранень, отриманих під час такої участі.

З огляду на викладене, Управлінням МВС у Сумській області відмовлено позивачу у здійсненні виплат грошової допомоги. Фактично, висновок щодо можливості проведення грошової допомоги не приймався за відсутності правових підстав для її здійснення, а тому висновок з документами (як це визначено в пункті 7 Порядку №707) не направлявся до МВС України.

Вважаючи відмову в виплаті одноразової грошової допомоги незаконною, ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновком службового розслідування встановлено, що нещасний випадок, унаслідок якого загинув старший лейтенант міліції ОСОБА_2, інспектор-черговий ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, трапився у період проходження служби при виконанні службових обов'язків і не повязаний з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьби зі злочинністю, то грошова допомога не виплачується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з ОСОБА_5 розслідування нещасного випадку, що стався 16.02.2015 р. ОСОБА_5 Н-5 (а.с.30-34), пункт 6 висновку комісії смерть чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 вважати такою, що сталася в період проходження служби при виконанні службових обовязків внаслідок отриманого 16.02.2015 р. кульового поранення.

В п. 4 ОСОБА_5 про нещасний випадок №9/931 від 30.06.2015р. ОСОБА_5 Н-1 (а.с.37-39) вказано причини нещасного випадку недотримання вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю з боку ОСОБА_4

У висновку комісії зазначено, що смерть інспектора чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 вважати такою, що сталася в період проходження служби при виконанні службових обовязків внаслідок отриманого 16.02.2015р. кульового поранення (а.с.41).

У подальшому, до УМВС України в Сумській області з Відділу державного нагляду за охороною праці ДМЗ МВС України надійшла вказівка (№ 25/5-5126 від 13.08.2015) щодо доопрацювання матеріалів службового розслідування нещасного випадку, що стався 16 лютого 2015 року зі старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 - інспектором-черговим ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого ОСОБА_6

За наслідками додаткового службового розслідування складено ОСОБА_5 Н-5 від 27.10.2015р., відповідно до якого зазначено у висновку (а.с.58), що смерть ОСОБА_2 сталася в період проходження служби при виконанні службових обовязків. При цьому, попередній ОСОБА_5 за формою Н-5 від 25.06.2015р. вважати недійсним, так як він був неправильним.

30 жовтня 2015 року складено ОСОБА_5 №9/1786 (а.с.43-50), у висновках якого зазначено, що смерть інспектора чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 вважати такою, що сталася в період проходження служби при виконанні службових обовязків. ОСОБА_7 за формою Н-1 №9/931 від 30 червня 2015 року вважати недійсним, так як він був неправильним.

Як вбачається з Висновку службового розслідування від 25.02.2015р. (а.с.114-120) та з висновку додаткового службового розслідування від 08.10.2015р. (а.с.127-130), відповідно до вимог Наказу МВС України від 12.03.2013р. за № 230 та на виконання наказу УМВС від 16.02.2015р. за № 127, проведене комісійне службове розслідування (висновок затверджений 25.02.2015р. начальником УМВС - полковником міліції ОСОБА_8Я.), яким встановлено, що згідно з наказом начальника ОСОБА_6 від № 2 о/с дек (підстава доручення УМВС від 15.01.2015 р., № 8/1-109), ОСОБА_9 з 15.01.2015р. до особливого розпорядження перебував у відряджені в складі зведеного загону УМВС України в Сумській області, забезпечуючи охорону громадського порядку в зоні проведення антитерористичної операції у м. Гірське, Луганської області.

Наказом ГУМВС України у Луганській області від 11.02.2015р. за № 355, старшим зведеного загону в м. Гірське призначено майора міліції ОСОБА_10 - старшого оперуповноваженого групи оперативного супроводження СБСМ Грифон, підпорядкованого УМВС України в Сумській області.

Місцем дислокації зведеного загону в м. Гірському визначено приміщення спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату за адресою: вул. Радянська, 30, яка являє собою триповерхову цегляну будівлю з підвалом. ОСОБА_2 розмістився в кімнаті спільно з працівниками ОСОБА_6: інспекторами патрульної служби - старшим сержантом міліції ОСОБА_11, сержантом міліції ОСОБА_3, оперуповноваженим СБНОН - старшим лейтенантом міліції ОСОБА_12, водієм співробітником автогосподарства, підпорядкованого УМЗ УМВС, старшиною міліції ОСОБА_13, та міліціонером групи конвойної служби міліції, підпорядкованої ОСОБА_6, старшим сержантом міліції ОСОБА_4 (наказом УМВС від 19.03.2015р. № 94 о/с звільнений з ОВС за порушення службової дисципліни).

Службовим розслідуванням встановлено причинний зв'язок між неналежним виконанням службових обов'язків та недбалості з боку ОСОБА_4, а саме: недотриманні вимог Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю, і настанням шкоди, що виразилося у вбивстві з необережності ОСОБА_2 Тобто, ОСОБА_4, не маючи умислу на заподіяння смерті і тілесних ушкоджень, і не передбачаючи їх настання, хоча повинен був і міг передбачити настання такого результату своєї дії, допустив випадкове натискання на спусковий гачок зброї, в результаті чого відбувся одиночний постріл з автомата, яким заподіяно вогнепальне поранення ОСОБА_2

П. 12 згаданого вище висновку комісією встановлено, що старший лейтенант міліції ОСОБА_2, інспектор-черговий ІТТ затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, загинув унаслідок вогнепального поранення, отриманого у період проходження служби при виконанні службових обовязків, в зоні проведення антитерористичної операції. До вказаних висновків комісія дійшла, проаналізувавши зібрані в ході проведеного службового розслідування матеріали та пояснення працівників зведеного загону, з урахуванням положень Наказу МВС України від 27.12.2002 р. № 1346 (без змін, внесених Наказом МВС України від 10.06.2015р. № 677).

Так, відповідно до пунктів 3.9.-3.11. Наказу МВС України від 27.12.2002р. № 1346 (без урахування змін, внесених Наказом МВС України від 10.06.2015р. № 677) комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, якщо він стався в період проходження служби під час: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни; проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника; подання підрозділом шефської допомоги; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов'язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов'язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища; прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об'єкта за дорученням керівника; прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.

Тобто, зі встановлених у ході службового розслідування матеріалів вбачається, що 16.02.2015р. ОСОБА_2 перебував в місці дислокації підрозділу, в неробочий час (згідно журналу бойових дій до несення служби не залучався). Дані обставини обумовлені специфікою несення служби в зоні проведення АТО, і про що у висновку комісія зробила відповідне посилання на цей факт, а саме: що ОСОБА_2 загинув унаслідок вогнепального поранення, отриманого у період проходження служби при виконанні службових обов'язків, в зоні проведення антитерористичної операції.

До того ж, комісією бралося до уваги положення Наказу МВС України від 27.12.2002р. № 1346 (без урахування змін, внесених Наказом МВС України від 10.06.2015р. № 677) стосовно визнання того, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, якщо він трапився в період проходження служби. У той же час, як встановлено матеріалами службового розслідування, ОСОБА_4 не планував нанести тілесні ушкодження ОСОБА_2, тобто здійснити безпосередній вплив на нього у звязку виконанням ним службових обовязків, чи з інших мотивів. Також, 16.02.2015р. під час нещасного випадку, ОСОБА_2 до несення служби не залучався, тобто безпосередньо не виконував службові обов'язки по охороні громадського порядку і боротьбі зі злочинністю.

Вироком Попаснянського районного суду від 28.04.2015р. № 423/274/15-к громадянина ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

На підставі викладеного, комісія дійшла висновку, що з урахуванням додаткових матеріалів щодо обставин загибелі ОСОБА_2, пункт 12 висновку комісійного службового розслідування, затвердженого 25.02.2015р. начальником УМВС, привести у відповідність до Наказу МВС України від 27.12.2002р. № 1346 (без змін, внесених Наказом МВС України від 10.06.2015р. № 677) та викласти в наступній редакції: "Нещасний випадок, унаслідок якого загинув старший лейтенант міліції ОСОБА_2, інспектор-черговий ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, трапився у період проходження служби при виконанні службових обов'язків".

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" в редакції, яка діяла на час смерті ОСОБА_2, у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України (707-2007-п).

Відповідно до п. 1 Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 707, одноразова грошова допомога виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення.

В свою чергу, оскільки висновком службового розслідування встановлено, що нещасний випадок, унаслідок якого загинув старший лейтенант міліції ОСОБА_2, інспектор-черговий ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, підпорядкованого Роменському МВ, трапився у період проходження служби при виконанні службових обов'язків і не повязаний з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьби зі злочинністю, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для виплати грошової допомоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ст. 23 Закону України Про міліцію в редакції від 13.02.2015 року (N 208-VIII ( 208-19), згідно з якою у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обовязків сімї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. На підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб па дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

Проте, колегія суддів зауважує на той факт, що відповідно до Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції від 13 лютого 2015 року № 208-VII1, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно картки до даного Закону його публікація відбулася в Голосі України від 11.03.2015р. № 43, в Офіційному віснику України від 20.03.2015р. № 20, стор. 8, стаття 547, код акту 75993/2015, в Урядовому кур'єрі від 27.03.2015р. № 56, в Відомостях Верховної ОСОБА_3 України від 17.04.2015р. № 16, стор. 937, стаття 114.

Окрім того, відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 p. № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 37, ст. 1461).

За таких обставин, оскільки смерть сина позивачки ОСОБА_2 настала 16.02.2015 року до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, посилання на неї є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, при вирішенні питання щодо виплати позивачці грошової допомоги в зв'язку зі смертю її сина суд першої інстанції правомірно керувався ст. 23 Закону України Про міліцію, яка діяла на час смерті ОСОБА_2

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Проте, підтверджуючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на порушення норм процесуального права, які є підставами для скасування судового рішення.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач обґрунтовує позовні вимоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та Постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у рази загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

На підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб па дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

У частині четвертій статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оскільки одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена Законом України "Про міліцію", Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції та про зобов'язання виплати якої ставить питання позивач у позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, тому цей спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2016 року №К/800/51948/15.

З огляду на зазначене, вказаний спір вирішений неповноважним складом суду, оскільки належить до компетенції місцевого загального суду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм процесуального права, а тому дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 05.09.2016р. по справі № 818/833/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення одноразової допомоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_14
Судді ОСОБА_15 ОСОБА_16
Повний текст постанови виготовлений 03.11.2016 р.