Справа № 812/787/16
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року справа №812/787/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Святодух О.Б.,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_3 (за довіреністю)

відповідач: Матусевич Р.М. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року по справі № 812/787/16 (головуючий І інстанції Чиркін С.М.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання незаконним та зобов'язання прийняти рішення, стягнення одноразової грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконним та безпідставним рішення щодо гр..ОСОБА_3, стосовно визнання його таким, що не перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечені її проведення, з метою виконання службових завдань, з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року під час перебування на посаді міліціонера взводу №3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області; зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань, з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року під час перебування на посаді міліціонера взводу №3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області;стягнення коштів для виплати одноразової грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, як особі із числа осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, у порядку та в розмірах, визначених постановою КМУ від 04.06.2014 року №158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету»; стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди у трикратному розмірі сум грошових коштів, розраховані для виплати одноразової грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, як особі із числа осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, у порядку і в розмірах, визначених постановою КМУ від 04.06.2014 року №158.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 року замінено відповідача - Головне управління Національної поліції в Луганській області на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії.

Позивачем 11.08.2016 року до суду першої інстанції подана заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив визнати незаконним та безпідставним рішення, доведене листом ГУМВС України в Луганській області від 22.03.2015 № 6/4-1152, в якому йдеться про те, що на даний час згідно наявних у ГУ МВС України в Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ позивач не є таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань, на підставі наданих документів, які засвідчують факт безпосередньої участі позивача в АТО на території Луганської області з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1»; - керуючись доказами, поданими для підтвердження факту безпосередньої участі в АТО на території Луганської області з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1», зобов'язати на протязі 10 календарних днів з моменту набрання ухвалою суду законної сили здійснити точний розрахунок сум грошових коштів, що належать сплаті за участь в АТО з 25.06.2014 по 19.08.2014 відповідно до Постанови КМУ від 04.06.2014 № 158; - зобов'язати виплатити суми грошових коштів, що належать виплаті та розраховані на виконання пункту 2 позовних вимог адміністративного позову в термін до 25 серпня 2016 року; - стягнути кошти на відшкодування моральної шкоди за прийняття особливо цинічного, глузливого та принизливого з точки зору героїчного вчинку та патріотизму Позивача рішення, доведеного листом ГУМВС України в Луганській області від 22.03.2015 № 6/4-1152, яким порушено соціально-економічні права Позивача щодо належної виплати одноразової грошової винагороди за безпосередню участь в АТО з 25.06.2014 по 19.08.2014 відповідно до Постанови КМУ від 04.06.2014 № 158, кошти на відшкодування моральної шкоди стягнути у розмірі 30000,00 грн. та в термін до 25 серпня 2016 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про визнання роти патрульної міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області в період часу з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року суб'єктом боротьби з тероризмом в Україні відповідно до статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»; визнати позивача, що в період часу з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року перебував на посаді міліціонера взводу №3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області, таким, що перебував у складі сил та засобів, що залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань, відповідно до ст.. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»; зобов'язання відповідача на протязі 10 календарних днів, з моменту набрання ухвалою суду законної сили, відповідно до Постанови КМУ та на підставі довідки ГУ МВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії від 19.08.2016 року №1279/111/22-2016 сплатити кошти у розмірі 8 211,58 грн. у якості одноразової грошової допомоги; стягнення коштів у розмірі 50 000 грн. на відшкодування фізичної і моральної шкоди, через невизнання позивача таким, що перебував у складі сит та засобів, що залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань в період часу з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року, та неодержання одноразової грошової винагороди, зобов'язавши їх сплатити на протязі 10 календарних днів, з моменту набрання ухвалою суду законної сили.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції ґрунтовно не дослідив жоден аргумент, а натомість підтримав у судовому рішенні лише позицію відповідача. Позивач також вважає, що мотиви неврахування доказів не описані у постанові суду першої інстанції, що суперечать п.3 ч.1 ст. 163 КАС України. Постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки при її винесені не були повно і всебічно досліджені обставини справи, а ключові і основоположні докази повністю проігноровані. Позивач зазначив, що з моменту призначення та до моменту звільнення з органів внутрішніх справ України він безпосередньо ніс службу на блокпостах Сватівського району Луганської області та перебував у складі сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань, на території Луганської області. Факт участі в АТО підтверджується посвідченням ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 22.06.2015 року серії МВ №018257, рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з розгляду питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015 року №15/І/ІV/167, письмовими свідченнями громадян України - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, відеозверненням до співвітчизників від 16 травня 2016 року «Історія луганчанина, долю якого круто змінила війна», роздруковані оригінали світлин за червень-серпень 2014 року.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач відповідно до наказу від 25.06.2014 № 171 о/с призначений на посаду міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ - 1» ГУМВС України у Луганській області з 25.06.2014 р.

Наказом від 19.08.2014р. № 240 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України за пунктом 63 «і» (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку).

Рішенням комісії внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015р. №15/І/ІV/167 позивачеві надано статус учасника бойових дій. Наведене рішення прийнято на підставі довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 08.06.2015р. № 8824/Рп; наказу АТЦ при СБУ від 19.12.2014 № 104; наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29.05.2014 р.№ 150 о/с дск.

Позивач 06.05.2015р. звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області «Про подання звернення щодо надсилання до компетентних підрозділів ГУ МВС України в Луганській області та на поштову адресу довідки про перебування на військовій службі в ОБППССП «Луганськ - 1» запитувача».

На наведене звернення відповідач листом від 22.03.2015 № 6/4-1152 повідомив позивача про те, що винагорода за безпосередню участь в Антитерористичній операції виплачується на підставі наказів Антитерористичного центру при Службі безпеки України. На даний час, згідно наявних у ГУМВС України у Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України позивач не є таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечені її проведення, з метою виконання службових завдань.

Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України листом від 17.06.2015р. № 15/2-Ш-287 на звернення позивача щодо нарахування та виплати у 2014 році винагороди за безпосередню участь в АТО повідомив про те, що нарахування винагороди повинно здійснюватись на підставі наказу начальника ГУМВС України в Луганській області, який видається на підставі витягу з наказу керівництва штабу АТО. За інформацією в УФСБО ГУМВС України в Луганській області відсутні матеріали щодо безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції у 2014 році, тому відсутні підстави для нарахування винагороди.

На запит від 01.07.2015р. Департамент організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення Міністерства внутрішніх справ України листом від 20.07.2015р. №43/2- 347 повідомив позивача, що для нарахування винагороди за безпосередню участь в Антитерористичній операції осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ громадянину України позивачу необхідно звернутися до керівництва ГУ МВС України в Луганській області з заявою про надання документів, які необхідно надати до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Луганській області.

На запит від 28.07.2015р. Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області листом від 08.08.2015р. № 6/4-3845 повідомило позивача, що згідно наявних у ГУМВС України у Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України позивач не значиться таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань.

Позивач 25 вересня 2015 року звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій просив зясувати причини ненадання ГУ МВС України в Луганській області необхідних документів, запитуваних у запиті на публічну інформацію, які б могли стати підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди як військовослужбовцю ОБППССП «Луганськ-1» в період з кінця червня по серпень 2014 року; притягнути до відповідальності за бездіяльність винних посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України та його компетентних територіальних органів (зокрема ГУ МВС України в Луганській області), в частині недотримання положень Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян» щодо сприяння в нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди.

Листом від 05.08.2015р. № 83/7-Ш249620.15-1/12-13 представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено позивача про відкриття провадження щодо захисту соціально-економічного права та права на належний розгляд звернення.

Листом від 20.11.2015 р. № 8.3/7-Ш249620.15-4/12-175 представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено позивача, про те, що на підставі додаткового запиту заступник Міністра внутрішніх справ України поінформував, що за період з дня призначення на посаду міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» та до дня звільнення з органів внутрішніх справ інформації щодо несення позивачем служби на блокпостах та безпосередньої участі в проведенні і забезпеченні антитерористичної операції не має. За таких обставин позивач не набув право на отримання винагороди за безпосередню участь в АТО.

Відповідно до інформації, зазначеної представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в листі від 22.12.2015 р. № 8.3/7-Ш253820.15-2/12-175, з аналізу копій документів, наданих Головним управлінням Національної поліції України в Луганській області , відповідь на запит надано в термін, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації», тому не вбачається підстав для застосування заходів реагування Уповноваженого з прав людини за зверненням позивача.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Статтею13 Закону України від 20 березня 2003 року №638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинної у спірний період) визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб'єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання наведеної постанови Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23 липня 2014 року, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 8 серпня 2014 р. за № 939/25716 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

У п.2 цього наказу визначено, що винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідний наказ про залучення позивача у спірний період до участі в антитерористичній операції не видавався.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що за відсутності належних доказів про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції на території Луганської області в період з 25.06.2014р. по 19.08.2014 р. під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1», відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тобто, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на відсутність протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не прийняті до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» (чинний у спірний період), міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів: кримінальної міліції; міліції громадської безпеки; державної автомобільної інспекції; міліції охорони; судової міліції; спеціальної міліції; внутрішньої безпеки.

Згідно до п.1.1, п.1.4 Положення про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення», затв. наказом МВС України від 08.05.2014 № 447, зареєстр.в Міністерстві юстиції 12.05.2014 за № 490/25267, підрозділ міліції громадської безпеки особливого призначення (далі - підрозділ) є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в областях та місті Києві (далі - ГУМВС, УМВС). Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальнику ГУМВС, УМВС, а в разі його відсутності - заступнику, який організовує діяльність підрозділів міліції громадської безпеки. Під час виконання завдань поза межами регіону постійної дислокації підрозділ переходить в оперативне підпорядкування начальника відповідного ГУМВС, УМВС.

Розділом ІІ цього Положення серед завдань підрозділу визначено, зокрема, забезпечення особистої безпеки громадян, захист їхніх прав і свобод, законних інтересів ; запобігання правопорушенням та їх припинення ; охорона і забезпечення громадського порядку .

У відповідності до розділу 3 наведеного Положення до обов'язків підрозділу належить серед іншого: забезпечення безпеки громадян і громадського порядку; на виконання пункту 20 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» відповідно до своєї компетенції тимчасове обмеження або заборона доступу громадян на окремі ділянки місцевості чи об'єкти з метою забезпечення громадського порядку, громадської безпеки, охорони життя і здоров'я людей.

Тобто, перебуваючи на посаді міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1», здійснення заходів щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку було безпосереднім обов'язком позивача в межах виконання своїх трудових обов'язків як працівника міліції. Доказів наявності відповідного наказу про залучення до участі в антитерористичній операції під час перебування на службі позивачем не надано.

Письмові свідчення осіб, з якими позивач проходив службу в БПСМОП «Луганськ-1» в спірний період, відеозвернення до співвітчизників від 16 травня 2016 року «Історія луганчанина, долю якого круто змінила війна», роздруковані світлини за червень-серпень 2014 року, посвідчення Серія МВ №018257 від 22.09.2015 року, рішення від 14.08.2015р. №15/І/ІV/167 не свідчать про залучення позивача до безпосередньої участі у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 №158 встановлено виплату грошової винагороди, та не є належними доказами у розумінні ст.70 КАС України для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про визнання роти патрульної міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області в період часу з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року суб'єктом боротьби з тероризмом в Україні відповідно до статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»; про визнання позивача, що в період часу з 25.06.2014 року по 19.08.2014 року перебував на посаді міліціонера взводу №3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області, таким, що перебував у складі сил та засобів, що залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань, відповідно до ст..13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» не були заявлені в суді першої інстанції, а тому судом апеляційної інстанції не розглядались.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року по справі № 812/787/16 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року по справі № 812/787/16 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01 листопада 2016 року.

Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 02 листопада 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.