Справа № 722/1888/16-а
Суддя: Римлянська Г. О.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 722/1888/16-а
Номер провадження 2-а/722/21/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого-судді Римлянської Г.О.

при секретарі Сімак О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни адміністративну справу за позовною заявою фермерського господарства «Тимко» до Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про скасування рішення сесії,-

В С Т А Н О В И В :

В поданій до суду позовній заяві фермерське господарства «Тимко» (надалі - ФГ) посилається на те, що рішенням 4 сесії 7 скликання Сербичанської сільської ради від 15.04.2016 року №39/04-16 вирішено укласти з ФГ «Тимко» додаткову угоду про оренду земельної ділянки площею 25,2256 га, яка знаходиться в урочищі «Старий сад», встановлено орендну плату в розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки землі, що становить 45210,16 грн. та визначено термін додаткової угоди в один рік.

Дане рішення вважає таким, що суперечить вимогам чинного законодавства з наступних підстав:

Відповідно до загальних принципів цивільного права України, цивільні договори укладаються між між повноправними партнерами і за обопільною згодою сторін.

Судове рішення про скасування рішення Сербичанської сільської ради про умови надання йому в оренду вищезазначеної земельної ділянки, відсутнє, тому підстав для укладення додаткового договору оренди на даний час немає, як і немає підстав для збільшення орендної плати в односторонньому порядку з 3% до 5% від нормативної грошової оцінки землі.

В оскаржуваному рішенні міститься посилання на лист директора ФГ «Тимко» ОСОБА_1 з проханням про укладення додаткової угоди зі збільшенням орендної плати.

Дійсно, директор ФГ ОСОБА_1 14.12.2015 року подав до сільської ради лист про укладення додаткової угоди, однак в ньому не було зазначено згоду на збільшення орендної плати.

Разом з тим, своєю заявою, яка надійшла до Сербичанської сільської ради 20.01.2016 року ОСОБА_1 відізвав свою заяву, тому на момент винесення оскаржуваного рішення вона була недійсною.

Інші підстави для укладення додаткової угоди, внесення змін чи доповнень до договору оренди землі від 05.11.2009 року, укладеного на 25 років, в оскажуваному рішення не зазначені.

Проект рішення не готувався земельною комісією і не відповідає вимогам Регламенту сільської ради. Нові умови договору оренди землі, зазначені в оскаржуваному рішенні, зокрема збільшення в односторонньому порядку розміру орендної плати та встановлення строку додаткової угодив один рік вважає кабальними для фермерського господарства умовами, направленими на унеможливлення продовження строку договору оренди та створення умов для його дострокового розірвання.

Мотиви перегляду умов договору оренди вважає нікчемними, а збільшення розміру орендної плати та встановлення строку дії додаткової угоди в один рік пояснює суб'єктивним, неприязним відношенням до нього сільського голови ОСОБА_2, в чому вбачає корупційний зміст.

Просив суд скасувати рішення 4 сесії 7 скликання Сербичанської сільської ради від 15.04.2015 року №39/04-16.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, однак сільський голова ОСОБА_2 подав до суду письмове заперечення на позов, в якому зазначив наступне:

Відповідно до укладеного між сторонами договору оренди землі від 05.11.2009 року орендна плата визначена у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 7169,45 грн.

На час прийняття оскаржуваного рішення будь-яких додаткових угод або договорів оренди з ФГ «Тимко», не укладалося.

Будь-яка угода є дійсною з моменту її реєстрації, однак на даний час зареєстровано тільки договір оренди землі від 05.11.2009 року.

Листом Державної фіскальної служби від 03.02.2015 року №3340/7/9-99-10-02-02-17 повідомлено, що Верховним Судом України в постанові від 02.12.2014 року №21-274а14 висловлено правову позицію щодо застосування підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України (надалі - ПКУ). Зокрема передбачено, що з набранням чинності Податковим Кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які підлягають перерахунку до державного бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПКУ та є підставою для перегляду орендної плати.

Голову ФГ «Тимко» запрошували на засідання земельної комісії та на сесію сільської ради, на якій розглядалося питання про підвищення розміру орендної плати, однак останній завжди відмовлявся від участі в сесії.

Оскаржуване рішення сесії сільської ради спрямоване на надходження належних коштів до сільського бюджету та не є упередженим щодо ОСОБА_1

Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити та справу розглянути за відсутності представника відповідача - Сербичанської сільської ради.

Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

15.04.2016 року ІУ сесією УІІ скликання Сербичанської сільської ради винесено рішення №39/04-16, яким вирішено:

1.Укласти з ФГ «Тимко» додаткову угоду на земельну ділянку площею 25,2256 га, яка знаходиться в урочищі «Старий сад»;

2.Установити орендну плату у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 45210,16 грн.;

3.Встановити термін дії додаткової угоди 1 рік.

Як підстави для винесення вищезазначеного рішення, зазначено: ст.ст.12,93 ЗК України, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також заяву директора ФГ «Тимко» ОСОБА_1.

Ст.12 ЗК України передбачено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, зокрема: розпорядження землями територіальних громад (п.«а»); надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п.«в»); здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства (п.«є»).

Ст.93 ЗК України передбачено право оренди земельної ділянки, згідно якої, зокрема, строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років (ч.4); орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи (ч.7); відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч.8); строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років (ч.10).

Ст.26 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що 14.12.2015 року голова ФГ «Тимко» ОСОБА_1 звернувся до голови Сербичанської сільської ради із заявою, в якій просив скласти додаткову угоду на земельну ділянку в урочищі «Старий сад», загальною площею 2522,56 га до закінчення терміну договору оренди землі між ФГ «Тимко» та Сербичанською сільською радою. Дана заява в той же день зареєстрована у відповідача за №71.

20.01.2016 року голова ФГ «Тимко» ОСОБА_1 звернувся до голови Сербичанської сільської ради із заявою, в якій відкликав свою заяву від 14.12.2015 року. Дана заява в той же день зареєстрована у відповідача за №4.

Тобто, на момент винесення Сербичанською сільською радою оскаржуваного рішення заява голови ФГ «Тимко» про згоду на зміну умов договору оренди землі від 05.11.2009 року, у сільської ради була відсутня.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.11.2015 року відмовлено у задоволенні позову прокурора Сокирянського району, поданого в інтересах держави в особі Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про визнання незаконним і скасування рішення сесії Сербичанської сільської ради №20-21-09 від 03.09.2009 року «Про надання в оренду земельних ділянок» про надання ФГ «Тимко» в оренду земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 25,2256 га в урочищі «Старий сад» с.Сербичани, укладеного 05.11.2009 року між Сербичанською сільською радою та ФГ «Тимко» та повернення вказаної земельної ділянки у власність територіальної громади.

При цьому, розглянувши справу, Господарський суд прийшов до висновку про незаконність названого рішення та наявність підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 05.11.2009 року, а також повернення земельної ділянки.

Однак, у зв'язку з пропуском прокурором без поважних причин строку позовної давності та відсутністю правових підстав для відновлення такого строку, в позові відмовлено.

Ч.1 ст.72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З письмового заперечення представника відповідача на позов судом встановлено, що Сербичанська сільська рада в суд з позовом щодо зміни умов договору оренди без згоди орендаря - ФГ «Тимко», не зверталася.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПКУ платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПКУ визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПКУ передбачено, що розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Верховним Судом України в постанові від 02.12.2014 року №21-274а14 висловлено правову позицію щодо застосування підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України. Зокрема передбачено, що з набранням чинності Податковим Кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комінальної власності, які підлягають перерахунку до державного бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПКУ та є підставою для перегляду орендної плати. При цьому, виходячи з принципів пріоритетності норм ПКУ над нормами інших актів у разі їх суперечності п.5.2 ст.5 ПКУ, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПКУ.

Згідно ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, виходячи із вищенаведених норм законодавства та постанови Верховного Суду України, яку суд враховує при винесенні даної постанови, є підстави вважати, що Сербичанською сільською радою, як орендодавцем, могло бути винесено правомірне рішення про збільшення без згоди ФГ «Тимко», як орендаря, орендної плати до розміру 3% нормативної грошової оцінки землі, яка згідно вимог законодавства є мінімально допустимою.

Згідно ст.30 Закону України «Про оренду землі», п.36 договору оренди земельної ділянки від 05.11.2009 року зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Разом з тим, оскаржуване рішення Сербичанської сільської ради про укладення додаткової угоди та встановлення в односторонньому порядку ФГ «Тимко» орендної плати у розмірі 5% нормативної грошової оцінки землі не грунтується на законі та суперечить вимогам ст.30 Закону України «Про оренду землі».

Тобто, на переконання суду, Сербичанська сільська рада в односторонньому порядку, без згоди орендаря ФГ «Тимко» мала право збільшити розмір орендної плати позивачу до мінімальної, встановленої законодавством у розмірі 3% нормативної грошової оцінки землі, однак була позбавлена такого права на встановлення орендної плати у розмірі, більшому, ніж зазначений, зокрема 5% нормативної грошової оцінки землі.

Ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: 1). на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2). з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3). обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4). безсторонньо (неупереджено); 5). добросовісно; 6). розсудливо; 7). з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усім формам дискримінації; 8). пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9). з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10). своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порядку ч.2 ст.71 КАС України відповідачем не було надано належних та допустимих доказів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення суперечить вимогам ст.30 Закону України «Про оренду землі», тому підлягає скасуванню.

В порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає вірним захистити порушені права позивача також шляхом визнання протиправним оскаржуваного рішення Сербичанської сільської ради, як суб'єкта владних повноважень, і, як наслідок, його скасування.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України понесені позивачем судові витрати в сумі 1378,00 грн. слід стягнути на його користь з відповідача.

На підставі ст.19 ч.2 Конституції України, ст.ст.12,93 ЗК України, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року №161-ХІУ з наступними змінами та доповненнями, ст.26 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР та керуючись ст.ст.2 ч.3,17,18 ч.1 п.1, 71 ч.2, 72 ч.1, 94 ч.1, 158-163, 167 КАС України, постановою Верховного Суду України від 02.12.2014 року №21-274а14, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги фермерського господарства «Тимко» - задовольнити.

Рішення 4 сесії 7 скликання Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 15.04.2016 року №39/04-16 - визнати протиправним і скасувати.

Стягнути з Сербичанської сільської ради, 60230, с.Сербичани Сокирянського району Чернівецької області на користь фермерського господарства «Тимко», 60230, с.Сербичани, вул. Добровольського, 17 Сокирянського району Чернівецької області на відшкодування понесених судових витрат - суму 1378 (тисячу триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Якщо постанову було постановлено у письмову провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили у порядку встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Сокирянського

районного суду Г.О. Римлянська.