Справа № 2а/0570/4879/11
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2016 р. м. Київ К/9991/40813/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Бухтіярової І.О.

Суддів Маринчак Н.Є.

Приходько І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного виробничо-комерційного підприємства «Бахмут-Інвест»

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.05.2012 року

у частково відновленій адміністративній справі № 2а/0570/4879/11

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства «Бахмут-Інвест»

до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про результати розгляду скарг

ВСТАНОВИВ:

Приватне виробничо-комерційне підприємство «Бахмут-Інвест» звернулось до суду з позовом про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області від 09.12.2010 № /0, № /0, № /0; від 31.12.2010 № /1, № /1, № /1, № /1 та від 09.03.2011 № ; визнання незаконними та скасування рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області від 31.12.2010 № 42365/10/25-013-5 про результати розгляду первинної скарги та Державної податкової адміністрації у Донецькій області від 09.03.2011 № 4269/10/25-113-5 про результати розгляду повторної скарги.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.05.2012, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в запереченнях на касаційну скаргу позивача просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за червень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в періоді з 01.07 по 31.07.2007, 01.09 по 30.09.2007, 01.10 по 31.10.2007, 01.11 по 30.11.2007, 01.12 по 31.12.2007, 01.01 по 31.01.2008, 01.02 по 29.02.2008, 01.08 по 31.08.2008, 01.11 по 30.11.2008, 01.12 по 31.12.2008, 01.05 по 31.05.2009, 01.06 по 30.06.2009, 01.07 по 31.07.2009, 01.11 по 30.11.2009, 01.12 по 31.12.2009, 01.01 по 31.01.2010, складено акт № 3673/23/25098497 від 26.11.2010, в якому зафіксовано порушення: пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податковий кредит у наступних звітних періодах: червень 2007 року у сумі 43 890 грн., липень 2007 року - 24 088 грн., вересень 2007 року - 7133 грн., жовтень 2007 року - 10 926 грн., листопад 2007 року - 5956 грн., грудень 2007 року - 52 728 грн., січень 2008 року - 70 727 грн., лютий 2008 року - 33 876 грн., березень 2008 року - 5970 грн., квітень 2008 року - 790 грн., червень 2008 року - 11 388 грн., серпень 2008 року - 3464 грн., вересень 2008 року - 21 964 грн., жовтень 2008 року - 6212 грн., грудень 2008 року - 23 598 грн., травень 2009 року - 1084 грн., червень 2009 року - 11 789 грн., липень 2009 року - 1662 грн., вересень 2009 року - 3763 грн., жовтень 2009 року - 3919 грн., листопад 2009 року - 576 грн., грудень 2009 року - 3186 грн., січень 2010 року - 7434 грн., в результаті чого на порушення пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищено суму з податку на додану вартість, заявлену до відшкодування з бюджету по податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2010 року у розмірі 148 644 грн., занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет (ряд. 27) у наступних звітних податкових періодах на загальну суму 172 118 грн.: 2008 рік всього 136 932 грн., по податковим деклараціям з податку на додану вартість за січень 2008 року у сумі 28 466 грн., за лютий 2008 року у сумі 33 876 грн., за березень 2008 року у сумі 8303 грн., за квітень 2008 року у сумі 5875 грн., за травень 2008 року у сумі 6603 грн., за липень 2008 року у сумі 18 574 грн., за вересень 2008 року у сумі 16 457 грн., за жовтень 2008 року у сумі 14 568 грн., за грудень 2008 року у сумі 4210 грн.; 2009 рік всього 26 173 грн., по податковим деклараціям з податку на додану вартість за березень 2009 року у сумі 6950 грн., за квітень 2009 року у сумі 2018 грн., за травень 2009 року у сумі 1075 грн., за червень 2009 року у сумі 11 269 грн., за жовтень 2009 року у сумі 1957 грн., за грудень 2009 року у сумі 2904 грн.; 2010 рік всього 9013 грн., по податковим деклараціям з податку на додану вартість за січень 2010 року у сумі 3274 грн., за лютий 2010 року у сумі 941 грн., за березень 2010 року у сумі 4199 грн., за травень 2010 року у сумі 399 грн., за червень 2010 року у сумі 200 грн.; завищено суму бюджетного відшкодування, заявлену та отриману з бюджету по податковим деклараціям, які перевірені до моменту порушення карної справи від 26.01.2009 № 129-31061 по обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєнні злочинів, передбачених ст. 15 ч. 2, ст. 191 ч. 4, ст. 212 ч. 1, ст. 366 ч. 2 КК України по факту замаху шляхом зловживання своїм службовим становищем на заволодіння грошовими коштами з державного бюджету у великому розмірі, на загальну суму 14 384 грн., а саме: по податковим деклараціям з податку на додану вартість за січень 2008 року у сумі 870 грн. (отримано 19.06.2008), за березень 2008 року у сумі 6288 грн. (отримано 15.10.2008), за вересень 2008 року у сумі 7226 грн. (отримано 16.08.2010); пп. пп. 7.7.3, 7.7.7 «а», 7.7.2 «а» п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню по податковій декларації за грудень 2007 року у сумі податку на додану вартість 558 грн. та податковій декларації за серпень 2009 року у сумі податку на додану вартість 1248 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки та процедури адміністративного оскарження відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № /0 від 09.12.2010 та № /1 від 31.12.2010 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 258 177 грн., в т.ч.: 172 118 грн. основного платежу та 86 059 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 від 09.12.2010 та № /1 від 31.12.2010 про збільшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 806 грн.;

- № /0 від 09.12.2010 та № /1 від 31.12.2010 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість 163 028 грн. та, у зв'язку з частковим відшкодуванням податку на додану вартість, визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 14 384 грн. основного платежу та 7192 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /1 від 31.12.2010 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 35 820 грн., в т.ч.: 23 880 грн. основного платежу та 11 940 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 09.03.2011 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 34 700 грн., в т.ч.: 23 133 грн. основного платежу та 11 567 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що позивач в спірному періоді мав господарські операції з наступними контрагентами: ТОВ «Стройтранс ЛТД», ТОВ «Альта-Мир», ТОВ «Відродження», ТОВ «ЮВК-Центр», ТОВ «Укримидж-Восток», ТОВ «Хімагроконтинент груп ЛТД», ТОВ «Монтажтехноспецсервіс», ТОВ «Юзпрогрестрейд», ТОВ «Денді Метал».

Висновки відповідача, зафіксовані в акті перевірки, ґрунтуються на тому, що в Артемівському міськрайсуді на розгляді знаходиться кримінальна справа № 129-31061 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15 ч. 2, ст. 191 ч. 4, ст. 212 ч. 1, ст. 366 ч. 2 КК України по факту замаху шляхом зловживання своїм службовим становищем на заволодіння грошовими коштами з державного бюджету в крупному розмірі, посилаючись при цьому на обвинувальний вирок, в якому детально описані як безтоварні фінансово-господарські операції з постачальниками, по яким у відповідних звітних періодах підприємством було сформовано податковий кредит, та у податковій декларації за червень 2010 року задекларовано «залишок від'ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду» та «суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню»; крім того, на спрямовані в ході перевірки запити щодо проведення зустрічних перевірок по основних постачальниках за перевіряємий період від ДПІ отримані відповіді щодо неможливості проведення перевірки з питань підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПВКП «Бахмут-Інвест» за зазначений період, у зв'язку з ліквідацією, банкрутством, припиненням за постановою суду та інше, що, на думку податкового органу, є свідченням відсутності фінансово-господарських взаємовідносин позивача із вищевказаними контрагентами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з не підтвердження первинними документами факту отримання товару за договорами з вищевказаними контрагентами; не доведеності позивачем реальності господарських операцій на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту; не доведеності позивачем підстав скасування рішень податкових органів про результати розгляду первинної та повторної скарг.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області від 31.12.2010 № 42365/10/25-013-5 про результати розгляду первинної скарги та Державної податкової адміністрації у Донецькій області від 09.03.2011 № 4269/10/25-113-5 про результати розгляду повторної скарги, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Однак, позовні вимоги про скасування рішень суб'єкта владних повноважень за результатами вирішення скарг на податкові повідомлення-рішення не можуть бути предметом розгляду в адміністративних судах, оскільки такі рішення не породжують для платника податків певних правових наслідків, не спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і не мають обов'язкового характеру для суб'єктів цих відносин.

Актом, який породжує для платника податків певні правові наслідки, є відповідне податкове повідомлення-рішення податкового органу про визначення податкового зобов'язання, яке прийняте на підставі акту перевірки.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області від 31.12.2010 № 42365/10/25-013-5 про результати розгляду первинної скарги та Державної податкової адміністрації у Донецькій області від 09.03.2011 № 4269/10/25-113-5 про результати розгляду повторної скарги.

Однак, в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області № /0, № /0, № /0 від 09.12.2010; № /1, № /1, № /1, № /1 від 31.12.2010 та № від 09.03.2011 рішення судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Так, статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

Докази, на які послалися суди на обґрунтування своїх рішень, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та контрагентами (ТОВ «Стройтранс ЛТД», ТОВ «Альта-Мир», ТОВ «Відродження», ТОВ «ЮВК-Центр», ТОВ «Укримидж-Восток», ТОВ «Хімагроконтинент груп ЛТД», ТОВ «Монтажтехноспецсервіс», ТОВ «Юзпрогрестрейд», ТОВ «Денді Метал»), а саме: можливостей контрагентів позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей; питання щодо фактичної сплати позивачем податку на додану вартість в ціні товарів, що придбані платником податку; руху активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

Для вирішення спору важливе значення також має встановлення факту реєстрації та перебування контрагентів платника податку в стані платників податку на додану вартість на час укладення та виконання спірних господарських операцій, що надає право таким платникам видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

При цьому слід враховувати, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримання податкової вигоди, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Крім того, судами попередніх інстанцій не взято до уваги та не перевірено доводи позивача про вилучення у нього правоохоронними органами в межах розгляду кримінальної справи № 129-31061 первинних документів по контрагентах (ТОВ «Стройтранс ЛТД», ТОВ «Альта-Мир», ТОВ «Відродження», ТОВ «ЮВК-Центр», ТОВ «Укримидж-Восток», ТОВ «Хімагроконтинент груп ЛТД», ТОВ «Монтажтехноспецсервіс»).

Слід також звернути увагу, що у розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Однак, судами не досліджено наявності таких обставин на підтвердження доводів відповідача щодо нікчемності вищезазначених договорів.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо частини позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області № /0, № /0, № /0 від 09.12.2010; № /1, № /1, № /1, № /1 від 31.12.2010 та № від 09.03.2011, та направити справу в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, в решті - рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства «Бахмут-Інвест» задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.05.2012 року скасувати в частині оскарження податкових повідомлень-рішень Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області № /0, № /0, № /0 від 09.12.2010; № /1, № /1, № /1, № /1 від 31.12.2010 та № від 09.03.2011, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14.02.2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.05.2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)І.О. Бухтіярова
Судді(підпис)Н.Є. Маринчак
(підпис)І.В. Приходько