Справа № 826/16334/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2016 року № 826/16334/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просить:

1) скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.02.2015 р. ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві;

2) скасувати податкову вимогу № 6381-23 від 25.06.2015 р. ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві;

3) не нараховувати ОСОБА_1 податок у розмірі 10 410,40 грн. та штрафні санкції у розмірі 2602,6 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправними висновками відповідача, що обумовили нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб та штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю. Вважає, що нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб в розмірі 10 410,40 грн. є помилковим, оскільки вартість інвестиційного активу, проданого ним, є еквівалентною доходу, отриманому за даною операцією, з огляду на що отриманий позивачем дохід не підлягає оподаткуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні. Вважає, що позивачем в порушення вимог чинного законодавства не було задекларовано отриманий дохід та, відповідно не сплачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 10 410,40 грн.

В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належним сум податків до бюджету платником податків фізичною особою ОСОБА_1 реєстраційний обліковий номер картки платників податків НОМЕР_2 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, внаслідок чого йому донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся на загальну суму 10 410,40 грн.

З результатами перевірки складено акт від 26.01.2015 р. № 288/26-56-17-01-17/НОМЕР_2 та винесено податкове повідомлення-рішення від 17.02.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 13 000,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 10 410,40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2602,60 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві надано відповідь від 18.03.2015 р. № 2290/Б/26-56-17-01-24 про те, що у ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві відсутні повноваження щодо розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги позивача, Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято рішення від 19.07.2015 р. № 1033/6/26-10-10-08-16, яким скаргу залишено без розгляду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступних висновків.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Підпунктом 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За нормами пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення ним операцій з пінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2 і 165.1.40 п. 165.1 ст. 165 цього кодексу.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку визначено п.170.2 ст. 170 ПК України.

Відповідно до пп. 170.2.1 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Підпунктом 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України передбачено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Таким чином, оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає дохід отриманий платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та визначається як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю.

Тобто сума продажу інвестиційного активу повинна перевищувати його вартість. У випадку, якщо сума продажу такого активу менша або дорівнює його вартості сума такого доходу не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника.

Як вбачається з матеріалів справи, в період, який здійснювалася перевірка, позивачем було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Компанія «Укргазресурс» від 13.04.2012 р., відповідно до якого ОСОБА_1 продав свою частку в статутному капіталі ТОВ «Компанія «Укргазресурс» в розмірі 100 %, вартістю 62 500,00 грн. громадянину ОСОБА_3, тобто продаж частки відбувся за її номінальною вартістю.

Вартість статутного капіталу і факт формування його позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи актом оцінки та прийому-передачі майнового внеску учасників ТОВ «Компанія «Укргазресурс» до Статутного капіталу ТОВ «Компанія «Укргазресурс» від 16.06.2012 р., протоколом № 1 загальних зборів учасників товариства ТОВ «Компанія «Укргазресурс». Окрім того, відомості про розмір статутного капіталу зазначено в Статуті товариства.

Частинами 1, 2 ст. 13 Господарського кодексу України визначено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Виходячи із наведеного, грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, тобто, в даному випадку, на розсуд позивача та не підлягає обов'язковій незалежній експертній оцінці в силу приписів Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року N 2658-III.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки вартість інвестиційного активу, проданого ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_3 є еквівалентною до доходу, отриманого ним за операцією купівлі-продажу корпоративних прав, підстави для включення отриманого доходу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника відсутні, а тому нарахування відповідачем сум з податку на доходи фізичних осіб у сумі 13 000,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 10 410,40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2602,60 грн. є протиправним.

Наведене вище викладене, на думку суду, свідчить про необхідність визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 17.02.2015 р. № та податкової вимоги від 25.06.2015 р. № 6381-23.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача не нараховувати ОСОБА_1 податок у розмірі 10 410,40 грн. та штрафні санкції у розмірі 2 602,60 грн., оскільки суд вважає скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві та вимоги від 25.06.2015 р. № 6381-23 належним та достатнім способом захисту його порушеного права.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві від 17.02.2015 р. № .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві від 25.06.2015 р. № 6381-23.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 121,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук