Справа № 314/6236/16-а
Суддя: Кіяшко В. О.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/6236/16-а
Провадження № 2-а/314/39/2016 Номер рядка звіту 81
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2016 року суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому вказала, що вона працює на посаді секретаря судового засідання Вільнянського районного суду Запорізької області. З 01.10.13 перебуває на обліку в управлінні, як інвалід 3 групи загального захворювання, довічно, та отримує пенсію по інвалідності. З 01.04.15 їй припинили виплачувати пенсію. На заяву про відновлення пенсії відповідачем було відмовлено. У звязку з чим позивач звернулась до суду та просить поновити їй строк звернення до суду, визнати дії відповідача незаконними та зобовязати поновити виплату пенсії з 01.06.15.

Від представника відповідача надійшло письмове заперечення, в якому зазначено, що позивач знаходиться на обліку в управлінні з 01.10.13, як інвалід 3 групи, довічно. З 01.04.15 у звязку зі зміною законодавства їй було припинено нарахування та виплата пенсії у звязку з тим, що вона працює на посаді державного службовця.

Суд, відповідно до вимог статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області, їй призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи, довічно (а.с. 6).

Позивач працює на посаді секретаря судового засідання Вільнянського районного суду Запорізької області, тобто на посаді державного службовця.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2015р. позивачу було зупинено виплату пенсії по інвалідності як інваліду ІІІ групи.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не виплати їй пенсії як інваліду ІІІ групи позивач звернулась до УПФУ з заявою про поновлення виплати їй пенсії, та продовження виплати у подальшому.

На звернення позивача УПФУ надало відповідь, в якій, з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повідомив, що оскільки позивач працює саме на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Закон України «Державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не виплачуються. Дію вказаного Закону продовжено, Законом України №911 від 24.12.2015 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 22 Конституцій України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантується і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені зміни до чинних законів не допускають звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України, враховуючи предмет позову, обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду, керуючись нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також розясненнями, наданими Європейським судом з прав людини, суд вважає необхідним поновити його за заявою позивача через поважність причин пропуску. Про неправомірні дії відповідача дізнався з його листа про відмову в поновленні виплати пенсії по інвалідності від 26.08.2016 року.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призупинення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

До 01 червня 2015 року відповідний Закон, вказаний в п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України № 213, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був.

Враховуючи вищенаведене з 01 червня 2015 року відпали обставини, які в силу абзацу 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перешкоджали б позивачці отримувати пенсію по інвалідності.

Крім того, на теперішній час Конституційний суд України 08 червня 2016 року ухвалив рішення за поданням Верховного Суду України, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України Закони України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII та Закони України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року по справі № 333/6710/15-а.

У звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а право позивача повинно бути відновлено з 01.06.16 по 31.12.16.

Відповідно до ст. 94 КАС України, необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 71, 94, п. 4 ст. 99, 100, 104, 162-163,183-2, 256 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області щодо відмови у відновленні з 01 червня 2015 року виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області відновити виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 червня 2015 року і по 31 грудня 2015 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 судовий збір, який був сплачений за розгляд справи у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя:ОСОБА_2

26.09.2016