Справа № 817/647/16
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"24" жовтня 2016 р. Справа № 817/647/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Рівненської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості по заробітній платі ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за період з 02.07.2015 по 08.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 114392,14 грн. за період з 02.07.2015 по 08.12.2015 включно відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не належить до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.09.2000 ОСОБА_3 призначений на посаду помічника прокурора Радивилівського району (наказ від 01.09.2000).

07.11.2007 призначений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Рівненської області (наказ від 23.10.2007 №786).

24.12.2009 призначений на посаду помічника Дубенського міжрайонного прокурора Рівненської області (наказ від 24.12.2009).

12.08.2011 призначений на посаду старшого помічника Дубенського міжрайонного прокурора Рівненської області (наказ від 03.08.2011 №717).

01.06.2012 призначений на посаду старшого прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області (наказ від 01.06.2012 №411).

20.07.2015 призначений на посаду прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області (наказ від 20.07.2015 №816).

14.12.2015 звільнений з займаної посади та органів прокуратури України у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) (наказ від 14.12.2015 №1521).

Вказані обставини встановлені згідно записів у трудовій книжці позивача (а.с.11-13, 44) та не заперечувались у ході судового розгляду.

Із розрахункових листів, наявних в матеріалах справи (а.с.30), вбачається, що ОСОБА_3 нараховано заробітну плату:

- за липень 2015 року в сумі 13351,68 грн., з яких: оклад - 662,35 грн., за вислугу років - 180,53 грн., доплата за ОВЗ - 631,86 грн., відпустка - 3712,16 грн., премія щомісячна - 1227,62 грн., за класний чин - 59,78 грн., матеріальна допомога СПП - 3334,13 грн., матеріальна допомога на оздоровлення - 3334,13 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 209,12 грн.;

- за серпень 2015 року в сумі 5633,60 грн., з яких: оклад - 1379,00 грн., за вислугу років - 376,00 грн., доплата за ОВЗ - 1316,00 грн., за доступ до держтаємниці - 137,90 грн., премія щомісячна - 2000,34 грн., за класний чин - 125,00 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 299,36 грн.;

- за вересень 2015 року в сумі 5633,60 грн., з яких: оклад - 1379,00 грн., за вислугу років - 376,00 грн., доплата за ОВЗ - 1316,00 грн., за доступ до держтаємниці - 137,90 грн., премія щомісячна - 2000,34 грн., за класний чин - 125,00 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 299,36 грн.;

- за жовтень 2015 року в сумі 6680,33 грн., з яких: оклад - 1022,14 грн., за вислугу років - 277,86 грн., доплата за ОВЗ - 972,50 грн., відпустка - 1364,52 грн., за доступ до держтаємниці - 102,21 грн., премія щомісячна - 2637,98 грн., за класний чин - 89,29 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 213,83 грн.;

- за листопад 2015 року в сумі 17288,43 грн., з яких: оклад - 1444,00 грн., за вислугу років - 392,25 грн., доплата за ОВЗ - 1372,88 грн., разова премія - 6668,26 грн., премія щомісячна - 6001,43 грн., за класний чин - 125,00 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 1284,61 грн.;

- за грудень 2015 року в сумі 30021,88 грн., з яких: оклад - 784,35 грн., за вислугу років - 209,68 грн., доплата за ОВЗ - 733,87 грн., щомісячна премія - 2762,49 грн., компенсація відп. по календ. днях - 16980,08 грн., за класний чин - 54,35 грн., вихідна допомога - 8032,92 грн., індексація доходів з 01.06.12 - 464,14 грн.

Вважаючи, що заробітна плата за вищевказаний період повинна була нараховуватись прокуратурою Рівненської області, виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокуратура Рівненської області при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу діяла відповідно до вимог Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" та постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року №505 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року №763).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015 року крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу ХІІІ цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Згідно ст. 89 Закону фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

При цьому, приписами ст. 90 Закону визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 22 БК України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

В силу п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року та п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою КМ України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року № 505 зі змінами, внесеними постановою КМ України від 30.09.2015 року №763, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України по справі № 18/183-97 від 03.10.1997 року конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Так, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин" від 28.12.2014 року внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким серед іншого встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13, 14 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Закон України "Про прокуратуру" прийнято 14.10.2014 року, у той час як Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прийнято 28.12.2014 року та Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" - 25.12.2015 року, тобто пізніше. Відтак, саме положення вказаних Законів України "Про Державний бюджет України" необхідно застосовувати в даному випадку щодо застосування норм і положень 81 Закону у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, приписами БК України з урахуванням Законів України "Про Державний бюджет України" по-іншому врегульовувало відносини в частині визначення розміру посадових окладів прокуратури і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28.12.2014 року та 25.12.2015 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", то вони мають пріоритет у застосуванні.

Наведені положення дають підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

При цьому судовою колегією враховується, що закон має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі регулювати свою поведінку (принцип юридичної визначеності). В даному випадку застосоване національне законодавство відповідало вимозі щодо передбачуваності на момент його правозастосування.

Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" в установленому законодавством порядку неконституційними не визнано.

Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, доводи Позивача про порушення Відповідачем вимог Закону при нарахуванні заробітної плати за липень - грудень 2015 року, є необґрунтованими.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави. При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року №505, а також Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Однак, такі зміни з незалежних від Відповідача причин протягом спірного періоду не були внесені.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що прокуратура Рівненської області уповноважена здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділена правом самостійно на власний розсуд, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України, здійснювати перерахунок заробітної плати позивача та виплачувати її у вищому розмірі.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 21-1461а15, від 30.03.2016 року у справі № 822/504/13-а, від 13.07.2016 року у справі №820/4653/15.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" серпня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "31" жовтня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Прокуратура Рівненської області вул. 16 Липня, 52,м.Рівне,33028

4-третій особі: Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області - вул.С.Петлюри,13,м.Рівне,33028,