Справа № 2а-7936/10/0470
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Київ К/800/41714/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою приватного багатопрофільного підприємства "Енерго-Імпекс" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за позовом приватного багатопрофільного підприємства "Енерго-Імпекс" до Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області про скасування припису,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне багатопрофільне підприємство «Енерго-Імпекс» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області про скасування припису від 08.06.2010 №105.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваного припису як такого, що винесено відповідачем на підставі хибного висновку щодо самовільного користування позивачем земельною ділянкою.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі приватне багатопрофільне підприємство "Енерго-Імпекс" із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.081998 №1664 ПБП «Енерго-Імпекс» надано земельну ділянку площею 0,1536 га для здійснення виробничої діяльності по фактичному розміщенню майстерні по ремонту автомобілів з адміністративно-побутовим корпусом, за рахунок земель автомобільного транспорту, та укладено договір оренди земельної ділянки від 20.10.2000, який зареєстровано Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів за №447, із терміном дії до 20.08.2006.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2007 за ПБП «Енерго-Імпекс» визнано право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. 20-річчя Перемоги, 30-Д .

У зв'язку із закінченням строку дії договору оренди позивач листом від 05.05.2006 №68 звернувся до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради із проханням продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки від 20.10.2000.

ПБП «Енерго-Імпекс» листами від 31 липня 2008 року №192, 193 також зверталось до голови Дніпропетровської міської ради із проханням дати доручення відповідним службам щодо оформлення документів на земельну ділянку по фактичному розміщенню комплексу виробничих нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. 20-річчя Перемоги, 30-Д.

16.04.2010 посадовими особами Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області проведено перевірку приватного багатопрофільного підприємства «Енерго-Імпекс» з питань додержання вимог земельного законодавства під час користування земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. 20-річчя Перемоги, 30-Д, віднесеної до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого, якою встановлено факт використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим винесено припис від 21.04.2010 №37.

03.06.2010 посадовими особами Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства приватним багатопрофільним підприємством «Енерго-Імпекс», за результатами якої складено акт від 03.06.2010. Перевіркою встановлено, що позивач продовжує використовувати земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

За результатами перевірки відповідачем винесено припис від 08.06.2010 №105, яким позивача зобов'язано усунути встановлені порушення земельного законодавства.

Вказуючи на протиправність припису від 08.06.2010 №105, ПБП "Енерго-Імпекс" звернулось до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності припису від 08.06.2010 №105 як такого, що винесено відповідачем на підставі обґрунтованих висновків щодо наявності факту самовільного використання земельної ділянки.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Разом із тим наведеною нормою не передбачено порядку автоматичного поновлення договорів оренди землі в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі він підлягає поновленню.

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2012 року №21-288а12.

Судами попередніх інстанцій не встановлено та матеріалами справи не підтверджено факту прийняття Дніпропетровською міською радою рішення про надання позивачеві в оренду земельної ділянки чи про продовження строку дії попереднього договору оренди.

Колегія суддів вказує на необґрунтованість посилання позивача в обґрунтування позову на факт звернення у 2006 році до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради із заявою про продовження терміну дії договору оренди, оскільки станом на 2006 рік виконавчий комітет міської ради не був органом, уповноваженим на розпорядження землями комунальної власності.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що позивач листами від 31.07.2008 №192, 193 звертався до голови Дніпропетровської міської ради із заявою про надання доручення відповідним службам щодо оформлення документів на земельну ділянку по фактичному розміщенню комплексу виробничих нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, Самарський район, вул. 20-річчя Перемоги, 30-Д.

У той же час, на момент виникнення спірних правовідносин, порядок передачі земельної ділянки в оренду було врегульовано положеннями статей 123, 124, 134, 151 Земельного кодексу України, які передбачали як надання земельної ділянки в оренду за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так і перелік документів, що мала б подавати особа, зацікавлена у відведенні земельної ділянки в оренду у випадку розміщення на ній нерухомого майна, що належить особі на праві власності.

Судами попередніх інстанцій не встановлено та матеріалами справи не підтверджено прийняття Дніпропетровською міською радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачеві. Факту надання документів, що передбачені, у тому числі, положеннями частини п'ятої статті 151 Земельного кодексу України, позивачем не обґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності припису від 08.06.2010 №105 як такого, що винесено відповідачем на підставі обґрунтованих висновків щодо наявності факту використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами попередніх інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу приватного багатопрофільного підприємства "Енерго-Імпекс" відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: