Справа № 815/5345/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5345/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2016 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу від 03 серпня 2016 року №138, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд:
- визнати протиправним пункт 4 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 серпня 2016 року №138 щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 1506, 25 грн.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести зміни до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 серпня 2016 року №138 про виплату ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 3012, 50 грн.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 3012, 50 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що проходить військову службу в Одеському обласному військовому комісаріаті на посаді помічника військового комісара з правової роботи. Станом та 01 серпня 2016 року позивач набув 30 річний стаж безперервної військової служби та право на отримання винагороди за тривалість безперервної військової служби за 30 років у розмірі 2, 5 посадового окладу і окладу за військовим званням. Однак, відповідачем фактично відмовлено позивачу у виплаті вказаної винагороди у належному розмірі, оскільки зменшено вказану винагороду до 50 відсотків від встановленого законодавством розміру.
Позивач вважає, що таке зменшення винагороди за тривалість безперервної військової служби є незаконним та звернувся до суду з даним позовом.
У судове засідання, призначене на 31 жовтня 2016 року позивач не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, через канцелярію суду 27 жовтня 2016 року надав клопотання, у якому просив розглядати справу за його відсутності.
Представник відповідача у судове засідання, призначене на 31 жовтня 2016 року з`явився. Відповідно до письмових заперечень, наявних у матеріалах справи, відповідач позов не визнає, вважає його необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що позивачу винагороду за тривалість безперервної військової служби за 30 років призначено відповідно до вимог пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року № 1294. За таких обставин, на переконання відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Представник відповідача у судовому засіданні, у зв`язку із неявкою позивача не заперечував щодо продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.
З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 07 листопада 2016 року за наявними у справі письмовими доказами та запереченнями.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Військову службу позивач проходить в Одеському обласному військовому комісаріаті на посаді помічника військового комісара з правової роботи.
Як вбачається з послужного списку, станом на 01 серпня 2016 року термін безперервної військової служби позивача складає 30 років (а.с. 15).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 серпня 2016 року №138 (пункт 4) підполковнику юстиції ОСОБА_1 згідно з п. 32.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, призначено виплату одноразової винагороди за тривалість безперервної військової служби, яка станом на 01 серпня 2016 року складає 30 років (з 01.08.1986 року), у розмірі 2, 5 посадового окладу і 2, 5 окладу за військовим званням, з урахуванням п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 виплату наказано проводити в обсязі 50 відсотків встановленого розміру, у сумі 1 506, 25 грн. (а.с. 11-14).
30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного військового комісаріату з рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди за безперервну військову службу 30 років у розмірі 2, 5 посадового окладу та окладу за військовим званням, оскільки станом на 29.09.2016 року зазначена винагороду йому виплачена не була (а.с. 8).
На рапорт від 30 вересня 2016 року позивач отримав відповідь військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 жовтня 2016 року №7769 про те, що пунктом 4 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 серпня 2016 року №138 йому встановлено виплату винагороди за тривалість безперервної військової служби в обсязі 50 відсотків встановленого розміру, що складає 1 506, 25 грн. Також зазначено, що вказана винагорода буде виплачена у порядку черговості звернення, після надходження коштів з бюджету (а.с. 9-10).
Тобто, виплату винагороди за тривалість безперервної військової служби позивачу призначено в розмірі 50 відсотків, встановленого згідно із додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 7 листопада 2007 року № 1294 розміру.
Однак, позивач вважає, що йому протиправно призначено грошову винагороду за 30 років безперервної військової служби в розмірі 50 відсотків від встановленого законодавством розміру такої виплати, з огляду на що звернувся до суду з вимогами щодо виплати йому винагороди у повному обсязі, а саме у розмірі 3 012, 50 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів.
Відповідно до додатку 25, одним із додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців є винагорода за тривалість безперервної військової служби.
Згідно додатку 25 винагорода за тривалість безперервної військової служби за 30 років виплачується у розмірі 2,5 посадового окладу і окладу за військовим званням.
Разом із тим, пунктом 7 постанови № 1294 передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Судом встановлено, що на підставі вказаних положень пункту 7 постанови КМУ № 1294 відповідач призначив позивачу розмір винагороди за тривалість безперервної військової служби в 50 відсотків від встановленого розміру.
Однак, суд вважає, що таке обмеження винагороди за 30 років безперервної військової служби позивача 50 відсотками є протиправним, оскільки обмеження згідно пункту 7 постанови № 1294 установлювалися до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Пунктом 32.1 зазначеної Інструкції встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, одноразово, залежно від тривалості безперервної календарної військової служби, виплачується винагорода в таких розмірах: при строку безперервної календарної військової служби 15 років розмір винагороди (посадовий оклад і оклад за військовим званням) становить 1,0; 20 років - 1,5; 25 років - 2,0; 30 років - 2,5; 35 років і кожні наступні 5 років - 3,0.
Таким чином, вказаною Інструкцією упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, до складу яких входить й винагорода за тривалість безперервної військової служби.
Отже, посилання відповідача на положення пункту 7 постанови № 1294 щодо обмеження зазначених виплат 50 відсотками є помилковими, оскільки, як вказано в цій нормі, такі обмеження установлювалися до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення. Упорядкування здійснено зазначеною Інструкцією, в якій відсутні положення про обмеження відповідних виплат 50 відсотками.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, який 30 років безперервно перебуває на військовій службі, набув гарантоване право на винагороду за тривалість безперервної військової служби у розмірі 2,5 посадового окладу і окладу за військовим званням, що складає 3 012, 50 грн. (1075 (посадовий оклад)+130 (оклад за військовим званням)х2,5=3012,50).
Отже, рішення відповідача про виплату ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби у розмірі 1 506, 25 грн. є протиправним, а порушене право позивача підлягає відновлення шляхом зобов`язання Одеського обласного військового комісаріату виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 3 012, 50 грн.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 серпня 2016 року №138 про виплату ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 3012, 50 грн., суд у цій частині позову відмовляє, оскільки задоволення позовних в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 3 012, 50 грн. у повній мірі відновлює порушене право позивача.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 72, 86, 122, 128, 158-163, 254 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу від 03 серпня 2016 року №138, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 серпня 2016 року №138 щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби в розмірі 1506, 25 грн.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) винагороду за тривалість безперервної військової служби за 30 календарних років військової служби у розмірі 3012, 50 грн. (три тисячі дванадцять гривень 50 коп.).
В іншій частині позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук