Справа № 227/3200/16-а
Суддя: Притуляк С. А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Притуляка С.А.,

при секретарі Коверченковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення до Добропільської міської ради, про визнання рішення управління соціального захисту населення Добропільської міської ради неправомірним, зобов'язання взяти на облік внутрішньо переміщених осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати неправомірним рішення відповідача про відмову взяття на облік внутрішньо переміщених осіб її самої та її малолітнього сина, ОСОБА_3, та видачу відповідних довідок; зобов'язати відповідача взяти її саму та її малолітнього сина як внутрішньо переміщених осіб та видати відповідні довідки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона має зареєстроване місце проживання у м. Добропілля, однак фактично є особою, що перемістилася з району проведення антитерорестичної операції, оскільки проживала у м. Макіївка, звідки виїхала у червні 2014 року. 21 липня 2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про взяття її та її малолітнього сина на облік як внутрішньо переміщених осіб, однак листом відповідача їй було відмовлено у взятті на облік. Позивач не погоджується з позицією відповідача, вважає рішення відповідача неправомірним. Посилається на те, що вона має зареєстроване місце проживання у м. Білицьке, однак водночас фактично проживала у м. Макіївка. Зазначила, що внаслідок погіршення ситуації в м. Макіївка, початком збройного конфлікту та виниклої небезпеки для життя і здоров'я, її родина була вимушена виїхати з м. Макіївка та оселитися у м. Білицьке. Вказує, що вона подала достатню кількість доказів, які прямо підтверджують її тривале проживання у м. Макіївка.

Позивач у судове засідання 26.10.2016р. не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте звернулась до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні 15.09.2016р. позивач підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що мешкала разом із чоловіком у м.Макіївка Донецької області. Працювала в м.Донецьку у Відділі медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області, куди кожного дня їздила з м.Макіївка. Наприкінці травня, у зв'язку із артобстрілами, вони були вимушені залишити постійне місце проживання та переїхати до м.Білецьке Добропільського району, до матері позивача.

Представник відповідача у судове засідання 26.10.2016р. не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином звернулась до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність.

У судовому засіданні 15.09.2016р. та у письмових запереченнях, представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що що підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність місця проживання на території, де виникли обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, однак заявниця ОСОБА_1 офіційно зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, територія якого не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Тому в управління відсутні правові підстави взяти позивачку на облік як переміщену особу. Зазначив, що взяти на облік неповнолітню дитину ОСОБА_3 неможливо, так як дитина зареєстрована за адресою своєї матері (позивача). Відповідач також вказував, що підтвердженням проживання позивачки та її дитини у м. Білицьке, на підконтрольній Україні території, є ще і те, що на квартиру за зазначеною адресою призначена субсидія на період травень 2016 року - квітень 2017 року за заявою матері позивача і розповсюджується на трьох мешканців даної квартири, в тому числі на позивача та її дитину. Також посилався на те, що позивач оформлювала та отримувала в період до 31.05.2016 року державну допомогу при народженні дитини, тобто дитина дійсно народилася та реєструвалася у м. Макіївці, але допомогу при народженні оформлювали у м. Добропіллі, що ще раз доказує мешкання позивача на території м. Білицьке. На основі викладеного, відповідач вказує, що у нього відсутня правова можливість взяти на облік громадянку ОСОБА_1 та її дитину ОСОБА_3 та видати довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерорестичної операції чи пункту, розташованого на лінії зіткнення.

Тому, керуючись положеннями ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу у порядку письмового провадження зважаючи на те, що сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін на дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_1, про що Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №333.

Позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради із заявою про реєстрації її як внутрішньо переміщеної особи.

Листом Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради 311/2568/01-16 від 29.06.2016 року на заяву позивача дало відповідь, а саме зазначило, що згідно наданої заявницею копії паспорта місце реєстрації, проживання - м. Білицьке Добропільської міської ради не входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Докази, надані заявницею, не підтверджують факт проживання на території, де виникли обставини, які змусили покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту. Вказав, що не має підстав для реєстрації як внутрішньо переміщених осіб.

В цьому ж листі відповідач зазначив, що заявник має право оскаржити рішення у Департаменті соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації Міністерства соціальної політики України або у судовому порядку.

Положеннями статей 19, 55 Конституції України гарантовано те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також те, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Абзацом 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» особі надано право у разі відмови видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Виходячи з вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, встановивши, що вони відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності, а також достатності у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Ч. 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, якого змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

В ст. 2 цього ж закону зазначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч. 2 ст. 7 закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Частинами 1,2,3,4,8 статті 4 Закону передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково. Кожна дитина отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Заява подається внутрішньо переміщеною особою, а малолітніми дітьми - через законного представника (заявника).

Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо). Аналогічне положення міститься й в Постанові Кабінету Мінстрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Згідно п. 4 ч. 10 цієї ж статті заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо , зокрема, у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 7 листопада 2014 р. № 1085-р м. Макіївка Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На основі вище зазначених положень чинного законодавства суд вважає, що підставою для взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб є проживання на території де, зокрема, виникли обставини: негативні наслідки збройного конфлікту, повсюдні прояви насильства, порушення прав людини.

Так, позивачем на підтвердження фактичного проживання на території міста Макієвка Донецької області надано наступні докази: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що 14 лютого 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №85; Свідоцтвом про народження сина позивача ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, про що Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис №333.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив факт свого сумісного проживання разом із дружиною ОСОБА_1 на території м.Макіївка до кінця травня 2014 року. Дружина працювала в м.Донецьку, куди кожного дня їздила на роботу. Вони були вимушені залишити місце проживання у зв'язку із народженням дитини та розпочатими артобстрілами.

Згідно листа Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Донецькій області» МВС України №33/25-655 від 28.09.2016 року, у період з вересня 2011 року по травень 2014 року Відділ медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області знаходився за адресою: м. Донецьк, вул. Р. Люксембург, буд. 111а. Також вказано, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 на підставі наказу №149 о/с від 01.09.2011 року прийнята сестрою медичною дільничною поліклініки лікарні з поліклінікою у м. Донецьк Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області. 22.12.2014 року після реорганізації ВМЗ ГУМВС України в Донецькій області у Сектор медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_1 знаходиться по теперішній час у відпусці по догляду за дитиною до трьох років. Зазначені обставини підтверджені також доданою до позовної заяви копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_2.

Факт перебування у м. Макіївці позивача випливає також з медичної документації, що міститься в матеріалах справи, так згідно Обмінної карти пологового будинку, пологового відділення Комунальної медичної установи «Міська лікарня №6» ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2, яка видана останній на підтвердження того, що пологи відбулися 26.05.2014 року.

В Акті складеному 05.10.2016 року Приватним підприємством «Білицька ремонтно-експлуатаційна служба «НАДІЯ» зазначено, що позивач за адресою: АДРЕСА_1, не проживає починаючи з липня 2011 року.

Чоловік позивача зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що вказано у копії паспорта останнього.

До матеріалів справи долучено копію Повідомлення про призначення позивачу субсидії на ЖКП до особової справи №4089, згідно якого позивач отримувала на опалювальну площу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, субсидію з травня 2016 року по квітень 2017 року; копію Довідки, виданої ОСОБА_1, про те, що вона перебуває на обліку в УСЗН Добропільської міської ради та їй нараховано й виплачено у період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року допомогу при народженні дитини.

Оцінивши надані сторонами докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв'язку, за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведення належними доказами факту проживання ОСОБА_1 на території м.Макіївка та залишення нею постійного місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

За таких обставин відповідач незаконно відмовив позивачу у взятті її та дитини на облік як внутрішньо переміщених осіб та у видачі відповідної довідки.

Згідно ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з наведеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання неправомірними дій УСЗН Добропільської міської ради щодо відмови взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_3, та її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

При цьому, суд звертає увагу на той факт, що підставою для звернення позивача до суду є неправомірні дії суб'єкта владних повноважень, в зв'язку з чим, суд визнаючи дії суб'єкта владних повноважень незаконними, зобов'язує відповідача здійснити дії, спрямовані на поновлення прав позивача, як особи, яка є внутрішньо переміщеною.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 9, 10, 11, 17, 69, 70, 71, 94, 99, 105, 122, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу Адміністративного судочинства України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ЗУ «Про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення до Добропільської міської ради, про визнання рішення управління соціального захисту населення Добропільської міської ради неправомірним, зобов'язання взяти на облік внутрішньо переміщених осіб - задовольнити.

Визнати неправомірним рішення Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про відмову взяти на облік як внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_3, та її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та видачу відповідних довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради взяти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_3, та її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на облік як внутрішньо переміщених осіб та видати відповідні довідки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення у разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.А. Притуляк

26.10.2016