Справа № 812/8983/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м. Київ К/800/5245/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Борисенко І.В.
Олендер І.Я.,
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:Демидаса Д.А.,
відповідача:Мироненка А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року

у справі №812/8983/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єдання Азот»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 жовтня 2013 року №,

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єдання Азот» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 жовтня 2013 року №.

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 20 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2013 року № . Стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 4 588,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Податковий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за травень-липень 2013 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодах за червень-липень 2013 року, про що склав акт від 30 вересня 2013 року № 73/17-202/33270581, яким встановив порушення позивачем вимог пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем завищено податковий кредит на 94 207 648,00 грн., пункту 200.1, пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 94 207 648,00 грн. та пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2013 року № , яким зменшив позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 94 207 648,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про те, що податкова накладна від 31 січня 2013 року № 16, яка отримана від ЗАТ «Укргаз-Енерго», не зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, у результаті чого платником завищено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 94 205 332,00 грн. та завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 94 205 332,00 грн.

Крім того, за висновками відповідача, викладеними в акті перевірки, в липні 2013 року позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість на суму 2 316,00 грн. та завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 2 316,00 грн., внаслідок визнання нереальними фінансово-господарських операцій з поставки товарів ТОВ «Еверест системна інтеграція».

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість та від'ємного значення по господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у ЗАТ «Укргаз-Енерго» та ТОВ «Еверест системна інтеграція».

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами підпунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду (пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу України).

Отже, сума бюджетного відшкодування формується як від'ємне значення різниці між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом за відповідний податковий період. У наступному податковому періоді ця сума підлягає бюджетному відшкодуванню платнику податку за умови сплати податку на додану вартість разом з ціною товару постачальникам товарів. При цьому, необхідною умовою є фактичне отримання товару для його використання у господарській діяльності платника податків.

Визначальним фактом виникнення у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є отримання ним належним чином оформленої податкової накладної, а також фактичне здійснення господарської операції, що було підтверджено відповідними доказами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, 04 квітня 2013 року між позивачем та ТОВ «Еверест - системна інтеграція» укладено договір поставки № 4948, та специфікації до договору від 04 квітня 2013 року № 1, від 26 червня 2013 року № 2.

Відповідно до умов договору, постачальник зобов'язався продати та відвантажити, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити комп'ютерну техніку, комплектуючі до неї, екземпляри ліцензійного програмного забезпечення, оргтехніку, запчастини та матеріали до них, іменована надалі продукція, найменування якої вказано у специфікаціях до договору, які є невід'ємними частинами договору. Строк поставки продукції зазначається у специфікаціях до договору. Умови поставки - DDP м. Сєвєродонецьк (в редакції Інкотермс 2010).

На виконання умов договору поставки від 04 квітня 2013 року № 4948 ТОВ «Еверест - системна інтеграція» видано податкові накладні, які включені позивачем до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за липень 2013 року.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується також специфікаціями до договору, видатковою накладною, прибутковими ордерами.

Оплата товарно-матеріальних цінностей за договором поставки підтверджується платіжними дорученнями.

Отримання та використання у господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей, придбаних за договором підтверджується: накладними-вимогами, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, гарантійними талонами та реєстрами видачі довіреностей, відповідно до якого видана довіреність на отримання від ТОВ «Еверест - система інтеграції» товарно-матеріальних цінностей за договором поставки від 04 квітня 2013 року № 4948.

Відповідно до податкової декларації від 20 серпня 2013 року, до складу податкового кредиту липня 2013 року, згідно додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» позивачем включено по господарським операціям ТОВ «Еверест - системна інтеграція» податок на додану вартість у розмірі 2 316,00 грн.

Крім того, 28 грудня 2012 року між позивачем (покупець) та ЗАТ «Укргаз-Енерго» (продавець) укладено договір № 41-Х-13, відповідно до умов договору якого, продавець зобов'язався передати у власність покупця у січні 2013 року природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується податковою накладною від 31 січня 2013 року № 16 на загальну суму 565 231 992,72 грн., у тому числі податок на додану вартість - 94 205 332,12 грн.

Податкова накладна від 31 січня 2013 року № 16 на суму 565 231 992,72 грн., у тому числі податок на додану вартість - 94 205 332,12 грн. включена позивачем до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за травень 2013 року, суму податку на додану вартість за січень 2013 року у розмірі 94 205 332,12 грн. було включено до податкової декларації за травень 2013 року, що підтверджується додатком № 5 до вказаної декларації.

Оплата підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентами зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Відтак, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірних сум податку по господарським операціям з ЗАТ «Укргаз-Енерго» та ТОВ «Еверест системна інтеграція».

Посилання відповідача, як на підставу неправомірності формування позивачем податкового кредиту, на відсутність у позивача технічної документації, сертифікатів якості, гарантійних талонів, товарно-транспортних накладних, наявність яких передбачена умовами договору, не заслуговують на увагу, оскільки ненадання постачальником вказаних документів не свідчить про порушення умов договору, та не може впливати на реальність укладеного правочину між позивачем та його контрагентом та наявність права у позивача на формування податкового кредиту за наявності у нього інших належним чином складених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, безпідставними є і посилання на наявність інформації про те, що ТОВ «Еверест системна інтеграція» віднесено до категорії платників, які прирівняні до конвертаційних центрів за допомогою яких вбачається проведення транзитних фінансових потоків, що на думку відповідача свідчить про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, оскільки чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Щодо доводів контролюючого органу про неправомірність дій позивача щодо декларування від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість травня 2013 року на підставі податкової накладної №16, слід зазначити наступне.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (абзац другий пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки ЗАТ «Укргаз-Енерго», в порушення вимог Податкового кодексу України не зареєструвало податкову накладну від 31 січня 2013 року № 16 у Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивач мав право разом з декларацією з податку на додану вартість за травень 2013 року подати додаток № 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних) (Д8)» та включити суми податку на додану вартість за цією податковою накладною до складу податкового кредиту у травні 2013 року, в податковому звітному періоді, коли податкова накладна була фактично отримана.

При цьому, судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, яким передбачено право подати заяву зі скаргою на постачальника зберігається за позивачем протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі, оскільки вказані положення були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24 жовтня 2013 року №657 та діють з 01 січня 2014 року, а відтак не можуть розповсюджуватись на правовідносини, які виникли до внесення таких змін.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність спірних податкового повідомлення-рішення та наявність правових підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року у справі №812/8983/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддяНечитайло О.М.
СуддіБорисенко І.В.
Олендер І.Я.