Справа № 564/1262/16-а
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1262/16-а

Рядок статзвіту № 87

15 вересня 2016 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Грипіч Л. А.

розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про розрахунок періоду, що дає право на зменшення віку для виходу на пенсію

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі про оскарження дій субєкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії .

В обґрунтування позову покликається на те, що звернулася в Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі за призначенням пенсії за віком, як особа, що постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії. Заява була подана 20.04.2016 року.

Відповідач письмово листом № 2250/03 від 31.05.2016 року повідомив позивача, що вона матиме право на пенсію, після досягнення нею 57 років. У відповіді було вказано, що відповідач проживала та працювала у зоні посиленого радіологічного контролю 4 категорії в період з 05.09.1988 року по 27.08.1996 року ( 7 років 10 місяців 22 дні).

Відповідно до наданих відповідачу довідок позивач почала проживати у зоні посиленого радіологічного контролю 4 категорії з 29 вересня 1987 року, а не з 05.09.1988 року як зазначає у відповіді Відповідач.

Період роботи Позивача у зоні посиленого радіологічного контролю 4 категорії згідно трудової книжки складає

а) Плавальний басейн з 05.09.1988 року - по 13.02. 1989 р. період роботи складає 5 місяців 8 днів.

б) Медсестрою в дитячому садочку з 17.02.1989 по 28.05.2002 року період роботи складає - 13 років 3 місяці 11 днів

Всього відповідач працювала в зоні посиленого радіологічного контролю 13 років 8 місяців 19 днів.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області щодо не зарахування частини періоду проживання ( з 29 вересня 1987 року по 04 вересня 1988 року) та періоду роботи в м.Кузніцовськ ( з 28.08.1996 року - по 28.05.2002 року) в частину періоду, який дає право на зниження пенсійного віку .

Представник відповідача надав письмові заперечення проти позовних вимог з яких вбачається, що дії управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області є правомірними у відповідності з вимогами чинного законодавства, у зв'язку з чим представник відповідача у своїх письмових запереченнях просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглянув справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши по справі пояснення сторін, оцінивши письмові докази по справі та інші фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав.

Позивач на дату подання заяви 20.04.2016 року досяг віку 53 роки і 7 місяців.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами ст. 55 цього Закону України передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, із даної норми закону вбачаються альтернативні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку: або постійне проживання, або постійна робота.

Судом встановлено, що позивач 01.03.1994 року отримала посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії В-І №512712, видане Рівненською облдержадміністрацією.

З матеріалів справи встановлено, що належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленимиЗаконом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Чинність посвідчення вказує і на той факт, що позивач згідно абз.4 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" станом на 01.01.1993 проживала та відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років. Період проживання або роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю є підставою зниження пенсійного віку на 1 рік за 3 роки роботи або проживання . Встановлено, що позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії, як особа, що постійно проживала та працювала на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії.

Період проживання позивача визнаний відповідачем становить 7 років 10 місяців 22 дні.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Суд приходить до висновку, що Позивач має право на зниження пенсійного віку на 4 роки, як особа, що відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю 13 років 8 місяців 19 днів.

При цьому беручи до уваги, що відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року, відповідно до розділу 2 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року.

Жінки, які згідно зі статтею 55 ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 4 категорії, мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки, пенсія за віком призначається після досягнення ними такого віку: 53 роки - які народилися з 1 квітня 1962 року по 30 вересня 1962 року.

Вищевказані дії відповідача обмежують право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком, як особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи після досягнення нею пенсійного віку 53 років.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що відповідачем порушується її право на пенсійне забезпечення після досягнення нею віку 55 років.

Між тим, суд зауважує, що згідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Тобто, як слідує зі змісту даної норми, визнання протиправним рішення суб»єкта владних повноважень передує його скасуванню.

В той же час у даному позові заявлено позовну вимогу лише про визнання незаконним (протиправним) дій відповідача щодо зарахування періоду проживання та роботи до періоду який дає право на зниження пенсійного віку відповідно до ст..55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак, враховуючи встановлення під час судового розгляду справи невідповідності оскаржуваного рішення вимогам законодавства та його протиправність, суд вважає, що задля належного та повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, керуючись положеннями ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, доцільно вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Відповідача в частині відмови позивачу у призначенні пенсії з дня звернення, оформлене листом від 31.05.2016 р. № 2250/3.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При цьому, згідно з п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Адміністративний позов позивачем до Управління Пенсійного фонду України у Костопільському районі Рівненської області про визнання протиправним дій суб'єкта владних повноважень зареєстрований в канцелярії Костопільського районного суду Рівненської області в місячний строк з моменту отримання позивачкою письмової відповіді суб'єкта владних повноважень .

У своїх рішеннях №8-рп/99 від 06.07.1999 року, №5-рп/2002 від 20.03.2002 року, №7-рп/2004 від 17.03.2004 року, №20-рп/2004 від 01.12.2004 року Конституційний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У даних рішеннях зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, у відповідності до ст.22 Конституції України, не допускається.

Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Конституції України, Україна проголошена демократичною, соціальною, правовою державою. Статтею 2 Конституції України визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії, що визначають зміст та спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Відповідно до статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, фактично вимога позивача є формою реалізації конституційного права громадян на соціальний захист.

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» №17767/08 від 19.06.2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Норми ст.41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі не надав суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували правомірність дій Управління Пенсійного фонду України у Костопільському районі Рівненської області щодо не зарахування позивачу періоду проживання на території посиленого радіологічного контролю в період, що дає право на зменшення пенсійного віку.

У відповідності до норм ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 551(п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20(двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача .

На підставі наведеного та керуючись ст..8, 22, 46, 55, 64, 124, 152 Конституції України, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статтею 55 ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування, Законом України «Про пенсійне забезпечення» ст.ст.9,11,17, 18, 19, 20, 71, 94, 99, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про розрахунок періоду, що дає право на зменшення віку для виходу на пенсію - задовольнити частково .

Визнати протиправним та скасувати оформлене листом від 16.02.2016 р. № 2250/03 рішення Управління Пенсійного фонду України в частині відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області призначити ОСОБА_1, 25.06.1962 народження року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на чотири роки згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня подання заяви про призначення пенсії, тобто з 20 квітня 2016.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Костопільському районі Рівненської області на користь позивачки ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по справі в сумі 551(пятсот пятдесят одна) гривня 20(двадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Костопільського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України , а також прийняття постанови у письмовому чи скороченому провадженні - з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_3