Справа № 826/7564/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2016 року 08:30 №826/7564/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного територіального управління юстиції у Київській області
про визнання протиправними та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 13.01.2015;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 20.02.2015;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №45951233 від 20.02.2015;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №49831433 від 18.01.2016.

В судовому засіданні суд протокольною ухвалою замінив неналежного відповідача відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Київській області, на належного - Головне територіальне управління юстиції у Київській області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не було належним чином повідомлено позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, про відкриття виконавчого провадження №45951233 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 та про встановлення відповідачем строку для добровільного виконання боржником виконавчого напису нотаріуса, що в свою чергу свідчить про те, що позивача було фактично позбавлено можливості добровільно виконати виконавчий напис нотаріуса у встановлений державним виконавцем строк, а тому прийняті державним виконавцем у подальшому постанови про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував мотивуючи тим, що спірні постанови винесені у відповідності до приписів чинного законодавства, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню.

В судовому засіданні сторони заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі у порядку письмового провадження.

Суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

26.12.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №45951233 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1.

13.01.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову ВП№45951233 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

20.02.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову ВП№45951233 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 606856,80 грн.

20.02.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову ВП№45951233 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту в межах суми виконавчого збору 606856,80 грн.

14.01.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі заяви директора Київської філії ПАТ «Промислово-Фінансовий банк» Голуб А.В., згідно пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

18.01.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49831433 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору 606856,80 грн.

Позивач вважаючи, що постанови відповідача від 13.01.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 20.02.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 606856,80 грн., від 20.02.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в частині накладення арешту в межах суми виконавчого збору 606856,80 грн., від 18.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49831433 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору 606856,80 грн. є протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно пунктів 4 та 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою також такі виконавчі документи, як виконавчі написи нотаріусів та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З наведеного вбачається, що боржник має право отримати постанову про відкриття виконавчого провадження та, відповідно, вчинити дії щодо добровільного виконання рішення або відмовитися від добровільного виконання з повідомленням причин невиконання або без будь-якого повідомлення таких причин.

Обов'язковою умовою вчинення дій державним виконавцем з примусового виконання рішення є обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження.

Боржник має право самостійно виконати рішення та лише невикористання такого права є підставою для його примусового виконання.

Державний виконавець на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору повинен встановити, що має місце свідоме невиконання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Контроль за отриманням поштової кореспонденції, якою направляється постанова про відкриття виконавчого провадження, є засобом встановлення факту ухилення від виконання рішення, а не засобом контролю за діями боржника.

Згідно частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

26.12.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №45951233 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1.

З матеріалів виконавчого провадження №45951233 видно, що єдиним підтвердженням направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 є супровідний лист від 30.12.2014.

Суд наголошує, що такого доказу направлення як фіскальний чек та доказу вручення як рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем суду не надано, а копії матеріалів виконавчого провадження №45951233 не містять.

Також, з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №45951233 відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1.

З виконавчого напису нотаріуса від 21.11.2014 видно, що адреса проживання ОСОБА_1 зазначена наступна: м. Дніпропетровськ, набережна Перемоги, буд. 110, кв. 91.

Однак, згідно доводів позивача за зазначеною адресою він не проживає, про що останній повідомляв банк, який при зверненні до нотаріуса зазначив адресу реєстрації місця проживання боржника, а не фактичну адресу проживання.

Вказане підтверджується договором оренди квартири за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, буд. 8, кв. 38, повідомлення, яке адресоване ПАТ «Промислово-фінансовий банк» про зміну адреси проживання та доказом направлення - копією опису вкладення до цінного листа від 04.11.2013.

Враховуючи вищенаведені приписи Закону України «Про виконавче провадження», а також встановлені фактичні обставини справи суд доходить висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про існування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 №45951233, а відтак ОСОБА_1 був позбавлений можливості добровільно виконати виконавчий напис нотаріуса у встановлений державним виконавцем строк, а також скористатись наданим йому, частиною першою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», правом на оскарження прийнятої державним виконавцем постанови в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

13.01.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову ВП№45951233 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно зазначеної постанови арешт накладений на житловий будинок, загальною площею 207,8 кв.м., житловою площею 57,9 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пайова, 12/2, смт. Козин, Обухівський район, Київська область; земельну ділянку, площею 0,0419 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи видно, що 14.01.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі заяви директора Київської філії ПАТ «Промислово-Фінансовий банк» Голуб А.В., згідно пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, зокрема, якщо є письмова заява стягувача.

Згідно частин першої та другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Суд ознайомившись із постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 14.01.2016 про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі заяви директора Київської філії ПАТ «Промислово-Фінансовий банк» Голуб А.В., згідно пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановив, що державний виконавець на порушення приписів частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначив про зняття арешту, накладеного на майно боржника постановою від 13.01.2015 ВП№45951233 для забезпечення реального виконання рішення, а лише зазначив про виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 606856,80 грн. в окреме виконавче провадження.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 13.01.2015 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, суд наголошує, що оскільки відповідачем не надано доказів направлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 №45951233, то суд приходить до висновку, що копія зазначеної постанови позивачу не направлялась, а відтак станом на час винесення постанов про стягнення з боржника виконавчого збору №45951233 від 20.02.2015 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 20.02.2015, строк на добровільне виконання виконавчого документу ще не закінчився.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №45951233 відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Обов'язок щодо примусового виконання виконавчого документу та стягнення виконавчих витрат виникають у державного виконавця після закінчення строку на добровільне виконання виконавчого документу.

Враховуючи, що строк на добровільне виконання виконавчого напису нотаріуса не сплив, то постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №45951233 від 20.02.2015 була прийнята передчасно та підлягає скасуванню.

Протиправність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.02.2015 №45951233 прямо вказує на протиправність постанови від 18.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49831433 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору від 20.02.2015 №45951233 та є підставою для її скасування.

Щодо позовної вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови від №45951233 від 20.02.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, суд зазначає наступне.

Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З постанови відповідача №45951233 від 20.02.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження видно, що арешт накладено на все майно в межах суми виконавчого збору 606856,80 грн.

Крім того, суд наголошує, що постановою №45951233 від 20.02.2015 накладено арешт на все майно боржника (позивача), у зв'язку з винесенням постанови від 20.02.2015 №45951233 про стягнення виконавчого збору.

Протиправність постанови від 20.02.2015 №45951233 про стягнення з позивача виконавчого збору прямо вказує на безпідставність постанови про арешт майна боржника прийнятої у зв'язку зі стягненням з позивача виконавчого збору та є підставою для її скасування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 13.01.2015.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про стягнення з боржника виконавчого збору №45951233 від 20.02.2015.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45951233 від 20.02.2015, в частині накладення арешту в межах суми виконавчого збору 606856,80 грн.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження №49831433 від 18.01.2016.

6. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в сумі 7441 (сім тисяч чотириста сорок одну) грн. 21 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський