Справа № 569/8157/16-а
Суддя: Харечко С.П. С. П.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/8157/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Рівненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

Встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання здійснити виплату пенсії, просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з 01.06.2015 р., зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії з 01.06.2015 р. у попередньому розмірі та стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що утворилась.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є інвалідом з дитинства і отримувала пенсію по ІІІ групі інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Пенсія призначена довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням. Виплата пенсії здійснювалася Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне щомісяця. З 01.04.2015 року виплата пенсії їй припинена.

02.03.2016 року звернулась до Рівненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області з заявою про поновлення їх виплати пенсії за інвалідністю. За результатами розгляду заяви від 02.03.2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне згідно з листом від 11.03.2016 року №137/10 повідомило, що станом на 01.04.2015 року згідно з індивідуальними відомостями про неї, як застрахованої особи, та матеріалами моєї пенсійної справи встановлено факт її роботи в ОСОБА_4 територіальному управлінні юстиції у Рівненській області на посаді, яка передбачена Законом України «Про державну службу». Відповідно до статті 47 Закону( зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ та від 24.12.2015 №911- VІІІ) тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне грошове утримання не виплачується). Так вона дійсно працює спеціалістом відділу державної реєстрації актів цивільного стану громадян ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Рівненські області, призначеного на посаду начальника відділу промисловості Управління економіки міста. Станом на квітень 2015 року вона перебувала на цій посаді, тому відповідач зупинив виплату її пенсії. Вважає, що припинення виплати пенсії відповідачем є неправомірними .

Представник позивача, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подані до суду заперечення на позов, вказав, що позов не визнає в повному обсязі та просив відмовити в задоволені., оскільки позивачка працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України „Про державну службу", тому відповідно до Закону № 213-VIII та Закону № 911-VIII виплата пенсії позивачу не здійснюється. Відповідач, припинивши виплату пенсії позивачу діяв відповідно до вимог діючого законодавства. Просив відмовити в задоволені позову.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що припиненням виплати пенсії по інвалідності порушено законні права позивача. Позивач просить поновити виплату пенсії по інвалідності за період з 01 червня 2015 року. Судом, відповідно до ст. 99 КАС України,позовні вимоги задоволено частково - за період з 29.12.2015 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства і отримувала пенсію по ІІІ групі інвалідності за нормами Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Пенсія призначена довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням.

Згідно з індивідуальними відомостями про ОСОБА_3, як застраховану особу та матеріалами пенсійної справи станом на 01.04.2015 року встановлено факт роботи в головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області. ОСОБА_3 працює спеціалістом відділу державної реєстрації актів цивільного стану громадян ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Рівненській області на посаді начальника відділу промисловості Управління економіки міста..

02.03.2016 року ОСОБА_3 у зв'язку із припиненням виплати пенсії звернулась до відповідача із заявою, в якій просила її відновити.

11.03.2016 року Рівненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки встановлений факт її роботи на посаді, яка дає право на виплату пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації,побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяючи забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного нарівні з іншими громадянами.

Посилання відповідача на ст. 47 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів", а не як інваліду.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається .

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду наведених вище міркувань, суд приходить до висновку щодо незаконного позбавлення пенсії по інвалідності ОСОБА_3, а саме позбавлення її права на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсії по інвалідності та достатній життєвий рівень по відношенню до інших інвалідів з дитинства ІІІ групи, тому достатні підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, яка була зупинена.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Рівненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Рівненське обєднане Управління пенсійного фонду України Рівненської області поновити ОСОБА_3 виплату пенсії з 29 грудня 2015 року у попередньому розмірі.

Стягнути з бюджетних асигнувань Рівненського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського адміністративного апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Cуддя: С.П.Харечко