Справа № 817/1218/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2016 р.Р і в н е 817/1218/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання неправомірними та скасування висновку службового розслідування, наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т АН О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання неправомірними та скасування висновку службового розслідування, наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 21.07.2016 отримав наказ ГУ НП в Рівненській області №1315 від 05.07.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та витяг з наказу № 165/с від 20.07.2016 «По особовому складу», відповідно до яких позивача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Дані накази прийняті на підставі висновку службового розслідування щодо внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, затвердженого 05.07.2016 начальником ГУ НП в Рівненській області, в якому зазначено про повідомлення ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України. Крім того, позивач зазначає, що за результатом службового розслідування субєктом владних повноважень зроблений висновок про те, що підозра у вчиненні злочину є дисциплінарним проступком, несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ. Однак, на думку позивача, виключно судам надано повноваження здійснювати судочинство у кримінальному провадженні, якими і встановлюється наявність вини у вчиненні того чи іншого кримінального проступку у діях особи.

Вважаючи, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції винесено передчасно, тобто до встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а отже з порушенням вимог чинного законодавства, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Зокрема, представник пояснив, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, являючись працівником правоохоронного органу, діючи умисно, в особистих інтересах, з метою незаконного збагачення, з використанням наданої йому влади, перебуваючи на вул. Соборній, 17 м. Рівне, неподалік супермаркету «ЕКО МАРКЕТ», отримав частину неправомірної вигоди від гр.ОСОБА_3 у вигляді грошових коштів в розмірі 4250 грн. за вирішення питання щодо непритягнення останньої до кримінальної відповідальності за вчинений злочин проти власності. 17.06.2016 ОСОБА_1 був затриманий працівниками Управління внутрішньої безпеки в Рівненській області ДВБ НПУ спільно з працівниками прокуратури Рівненської області. Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з даного приводу. Таким чином, його притягнено до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Крім того, відповідач наголошує, що з особовим складом Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області, в тому числі з позивачем, вживалися заходи, спрямовані на недопущення вчинення працівниками поліції корупційних проявів, порушень дисципліни та законності. Таким чином, наявність чи відсутність у діях позивача складу кримінального (корупційного) правопорушення жодним чином не спростовує наявності чи відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку та правомірності його звільнення зі служби. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що посадові особи Головного управління Національної поліції у Рівненській області діяли в рамках наданих законом повноважень, не порушуючи прав та законних інтересів позивача, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в органах внутрішніх справ з 31.11.2005, з 29.04.2016 на підставі наказу Головного управління Національної поліції Рівненській області №95 о/с його призначено на посаду заступника начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області.

17.06.2016 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшла інформація про те, що цього ж дня в рамках реалізації оперативної інформації у кримінальному провадженні під № 0000098 від 16.06.2016, відкритому за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, під час отримання неправомірної вигоди від громадянки ОСОБА_3 у вигляді грошових коштів у сумі 4250 грн. був затриманий заступник начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області, майор міліції ОСОБА_1, який використовуючи своє службове становище вимагав грошові кошти за вирішення питання про непритягнення даної громадянки до кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0000896 від 06.06.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

17.06.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 36 КК України. Ухвалою Рівненського міського суду від 23.06.2016 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

23.06.2016 ухвалою Рівненського міського суду ОСОБА_1 відсторонено від посади заступника начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області терміном на 2 місяці, тобто до 22.08.2016.

Водночас, на підставі наказу ГУ НП у Рівненській області №139 від 17.06.201 інспектором УКЗ ГУ НП у Рівненській області проведено службове розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України відносно ОСОБА_1

За результатами службового розслідування складено висновок, який затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Рівненській області 05.07.2016.

Відповідно до висновку службового розслідування, члени комісії вважали б за доцільне за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні обмежень і заборон, передбачених Законами України «Про запобігання корупції», «Про державну службу», грубому порушенні вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Законів України «Про Національну поліцію», а також невиконання вимог Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, що проявилося у безвідповідальному ставленні до виконання службових обовязків та, у свою чергу, набуло суспільного резонансу через створення негативної громадської думки та завдало непоправної шкоди репутації і авторитету діяльності Національної поліції України, звільнити зі служби в поліції ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію"

За таких умов, відповідно до пункту 1 наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 1315 від 05.07.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» наказано звільнити зі служби в Національній поліції заступника начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

20.07.2016 Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області прийнято наказ №165 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Не погоджуючись з вищезазначеними висновком службового розслідування та наказами Головного управління Національної поліції в Рівненській області, позивач оскаржив їх до суду.

Суд, надаючи оцінку оскаржуваним рішенням субєкта владних повноважень, зазначає наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція №230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з ч.1 ст.19 Закону №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських. Згідно з його преамбулою він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 2 цього Статуту.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Відповідно до положень Інструкції №230, з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин відповідно до п.1.2. Інструкції призначається службове розслідування.

Відповідно до пп. 2.2.2. п.2.1. розділу ІІ Інструкції №230 реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового та начальницького складу кримінальне правопорушення є підставою для службового розслідування, яке проводиться уповноваженим на те начальником.

Згідно з пунктами 5.2-5.3 вищезазначеної інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Згідно з абзацом першим пункту 5.4 Інструкції № 230, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

На підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як встановлено судом, на підставі наказу ГУ НП в Рівненській області від 17.06.2016 № 139 старшим інспектором з ОД ВМІ УКЗ ГУ НП в Рівненській області підполковником поліції ОСОБА_4 за фактом розпочатого 16.06.2016 кримінального провадження № 0000098 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відносно заступника начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_1 проведено службове розслідування.

Висновок службового розслідування ґрунтується на підставі інформації від 17.06.2016, пояснень начальника Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_5, начальника відділу превенції Рівненького відділу поліції ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_6 Позивач у справі від надання пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Крім того, у висновку службового розслідування зазначено, що «відкриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 за фактом вимагання і отримання неправомірної вигоди підриває авторитет органів Національної поліції України, а вчинені ним протиправні дії, які слугували підставою для повідомлення останньому про підозру у вчиненні злочину вже є дисциплінарним проступком, несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ».

Вказаний висновок і став підставою для прийняття наказу № 1315 від 05.07.2016 (п.1), зокрема, звільнення ОСОБА_1 «за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні обмежень і заборон, передбачених Законами України «Про запобігання корупції», «Про державну службу», грубому порушенні вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Законів України «Про Національну поліцію», а також невиконання вимог Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, що проявилося у безвідповідальному ставленні до виконання службових обовязків та, у свою чергу, набуло суспільного резонансу через створення негативної громадської думки та завдало непоправної шкоди репутації і авторитету діяльності Національної поліції України».

Таким чином, судом встановлено, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало виключно "відкриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 за фактом вимагання і отримання неправомірної вигоди". Жодних інших проступків, які не пов'язані із обвинуваченням позивача у вчинені злочину та могли б бути визнані дисциплінарними під час проведення службового розслідування комісією не виявлено.

Висновок службового розслідування містить лише опис вчиненого позивачем корупційного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, причини та умови вчинення саме дисциплінарного проступку не встановлені.

Більш того, ні у висновку службового розслідування, ні в наказі № 1315 від 05.07.2016 (п.1) про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не зазначено, які саме вимоги Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України порушено позивачем.

За таких обставин, з огляду на норми статті 17 Кримінально - процесуального кодексу України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, суд приходить до висновку, щодо передчасного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення кримінально караного діяння, без наявності доведеної вини.

На переконання суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, може бути доведена лише вироком суду в межах розгляду кримінального провадження № 0000098, а не матеріалами службового розслідування.

На противагу твердженню відповідача, суд вказує, що факт відкриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 та повідомлення останньому про підозру у вчиненні злочину не може вважатися апріорі дисциплінарним проступком, несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ.

Окремо суд звертає увагу, що вчинення кримінального (корупційного) правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена п.10 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, а тому наказ про звільнення позивача за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону «Про національну поліцію» є передчасним.

Таким чином, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наданих у справу доказів, суд дійшов висновку, що жодного іншого діяння, яке не створює склад кримінального правопорушення та підпадає під визначення дисциплінарного проступку, висновок службового розслідування не містить, а оскаржувані рішення відповідач прийняв без доведення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.

Крім того, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому суд врахував, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наказ ГУ НП в Рівненській області №1315 від 05.07.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ ГУ НП в Рівненській області №165о/с від 20.07.2016 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, прийняті з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме дисциплінарного проступку, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають до задоволення.

Одночасно суд звертає увагу, що позивачем оскаржується висновок службового розслідування, результат якого знайшов своє відображення у прийнятті наказів. Проте, суд зазначає, що визнання протиправним та скасування рішення (наказу) охоплює в собі й визнання протиправним висновку службового розслідування, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, а тому питання протиправності висновку службового розслідування, в даному випадку, окремого окреслення не потребує.

Висновок службового розслідування за своїм змістом не є рішенням субєкта владних повноважень, а також не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, та не створює і не припиняє права чи обовязки особи, а лише фіксує певні обставини, встановлені під час проведення розслідування, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, що зобовязує до вчинення будь-яких дій. Права та обовязки для особи, щодо якої проведено службове розслідування, породжує саме рішення, прийняте на підставі висновку службового розслідування.

Позовна вимога про визнання протиправним висновку службового розслідування відповідача не відповідає матеріально-правовому способу захисту порушеного права, оскільки в даному випадку результатом висновку стало рішення (наказ) відповідача, оскаржуючи яке в повній мірі позивачем реалізовується право на судових захист та виявляється можливість у відновленні порушених прав та інтересів в даних правовідносинах.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог позивача про визнання неправомірним та скасування висновку службового розслідування слід відмовити.

Відтак, наказ ГУ НП в Рівненській області №1315 від 05.07.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ ГУ НП в Рівненській області №165о/с від 20.07.2016 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позивач - поновленню на посаді заступника начальника відділу превенції Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області з 20.07.2016.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Згідно пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1, виданої ГУ НП в Рівненській області, середньомісячний розмір грошового забезпечення становить 6930 грн., середньоденний 227,21 грн.

Таким чином, суд вважає необхідним прийняти рішення про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 15677,49 грн. за період з 20.07.2016 по 26.102016, виходячи із середньоденного грошового утримання позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 256 КАС України у відносинах публічної служби постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць, про поновлення на посаді виконуються негайно.

Зважаючи на встановлені обставини і наведені мотиви, суд вважає вірними і переконливими доводи позивача, а відповідач - суб'єкт владних повноважень, у свою чергу, не довів правомірності своїх рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають до задоволення частково.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Рівненській області №1315 від 05.07.2016 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Рівненській області №165о/с від 20.07.2016 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу превенції Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області з 20.07.2016.

Стягнути з ГУ НП в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.07.2016 по 26.10.16 в сумі 15677,49 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу превенції Рівненського ВП ГУ НП в Рівненській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу з один місяць в сумі 6930,00 (сума без сплати податків та інших обовязкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику) допустити до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.