Справа № 127/19108/16-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/19108/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вишар І.Ю.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

27 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 3 батальйону УПП м. Вінниці ДПП Лейтенанта поліції Лукашенка Григорія Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду із позовом до Інспектора роти № 3 батальйону УПП м. Вінниці ДПП Лейтенанта поліції Лукашенка Григорія Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивачем та представником відповідача подані заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 196, п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів визнала за можливе здійснювати апеляційний розгляд за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 167517 від 06.09.2016 року, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Hyundai elantra» д.н.з. НОМЕР_1, в м. Вінниця, по вул. Д.Нечая здійснив зупинку транспортного засобу менше 3 м, а саме 1,43 м. від суцільної лінії дорожньої розмітки, на відстані 80 см. від стоп лінії, яка заходиться перед світлофором, чим порушив п. 15.10 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 3 статті 122 КУпАП.

За вчинене правопорушення на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 3 зазначеної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення, передбачено ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідальності з законом.

Колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в поданому до суду позові позивач не підтвердив доказами вимоги зазначені у його позові, а саме: що він не порушував ПДР України виходячи з нижченаведеного.

Так, за змістом пп. 15.1. ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Підпунктом 15.2. ПДР України встановлено, що за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до пп. 15.10 д ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

При перегляді відеозапису наданого відповідачем судом правильно встановлено, що позивач зупинив власний транспортний засіб з порушенням ПДР України, а саме 1,43 м. від суцільної лінії дорожньої розмітки, на відстані 80 см. від стоп лінії, яка заходиться перед світлофором, чим порушив п. 15.10 ПДР України.

Колегія суддів критично ставиться до твердження апелянта про те що він здійснив вимушену зупинку в зв'язку з раптовою поломкою автомобіля, та що він ввімкнув аварійну сигналізацію, оскільки дані твердження спростовуються наданими відеоматеріалами.

З апеляційної скарги слідує, що позивач звертає увагу на те, що його права були порушені відповідачем окрім іншого і тим, що працівником поліції не було складено протокол.

Справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У переліку, який міститься в статті, передбачено і частину першу, другу і третю ст. 122 КУпАП.

Таким чином, справи щодо порушення правил зупинки і стоянки розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Разом з тим, суд звертає увагу, що статтею 258 КАС України встановлені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

До внесення змін до ст. 258 КУпАП Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року положення цієї статті не поширювались на вирішення справ про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 КУпАП. Це свідчило про те, що при вирішенні таких справ повинен був обов'язково складатись протокол.

Однак, цим Законом було внесено зміни до КУпАП, зокрема і ст. 258, яку доповнено частиною 2, відповідно до якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, у таких справах уповноважені особи відразу складають постанову.

Вказане підтверджується також ч. 5 ст. 258 КУпАП у новій редакції, згідно з якою якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Вказані норми є чинними на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Вінниця Лукашенком Г.А., було з'ясовано всі обставини справи та накладено стягнення в розмірі, передбаченому санкцією частини 3 статті 122 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що дії інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Вінниця Лукашенка Г.А., щодо винесення постанови у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача є правомірними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що немає підстав визнавати дії інспектора протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.