Справа № 820/3296/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

31 жовтня 2016 р. Справа № 820/3296/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С.

при секретарі судового засідання Король Д.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської митниці ДФС про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці ДФС, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №202-о від 27 квітня 2016 року;

- поновити позивача на посаду головного державного інспектора митного поста «Харків-аеропорт»;

- стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року по день поновлення позивача на роботі;

- стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату у звязку з затримкою остаточного розрахунку при звільненні за період з 28.04.2016 р. по 30.05.2016 р;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що наказ Харківської митниці ДФС №202-о від 27 квітня 2016 року прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин, з порушенням вимог Конституції України, а отже підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на письмові заперечення та додаткові пояснення до них, які надав до суду.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом від 24.12.2014 року №06-о ОСОБА_3 прийнято на роботу до Харківської митниці ДФС з 25.12.2014 року в порядку переведення з Харківської митниці Міндоходів(а.с.26).

Наказом Харківської митниці ДФС «Про переведення» від 31.07.2015 року №481-0 ОСОБА_3 переведено на посаду головного державного інспектора відділу персоналу(а.с.27-28).

На підставі заяви позивача т.в.о. начальником Харківської митниці ДФС 17.09.2015 року прийнято наказ №590-о згідно якого ОСОБА_3 головного державного інспектора відділу персоналу переведено з 18.09.2015 року на посаду головного державного інспектора митного поста «Харків-аеропорт»(а.с.29).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 24.02.2016 року на імя начальника Харківської митниці ДФС подала заяву про переведення її на посаду головного державного інспектора митного поста «Харків-аеропорт» Харківської митниці ДФС на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_4А.(а.с.50).

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 11 грудня 2015 року №978 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС, організаційної структури та штатного розпису на 2016 рік Харківської митниці ДФС» та ст. 49-2 Кодексу законів про працю України позивача попереджено про можливе наступне вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці та водночас запропоновано переведення на посаду з посадовим окладом згідно штатного розпису митниці.

З вказаним вище попередженням ОСОБА_3 ознайомлена 24.02.2016 р. та із запропонованою посадою згідна, про що свідчить її підпис(а.с.49).

В ході розгляду справи зясовано, що ОСОБА_4 27.04.2016 року звернулась з заявою до начальника Харківської митниці ДФС з проханням надати дозвіл на виконання службових обовязків та припинення відпустки по догляду за дитиною(а.с.56).

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (із змінами), припинення з 28.04.2016 р. відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4, керуючись статтею 116 Кодексу законів про працю України (із змінами), статтею 24 Закону України «Про відпустки» (із змінами) наказом №202-о від 27 квітня 2016 року звільнено ОСОБА_3 головного державного інспектора митного поста «Харків-аеропорт» на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею» трирічного віку ОСОБА_4, з займаної посади 27.04.2016 у звязку із закінченням строку трудового договору(а.с.57-58).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Судом встановлено, що переведення позивача на іншу посаду відповідно до наказу Харківської митниці ДФС «Про переведення» від 26.02.2016 року №85-о було здійснено з дотриманням норм ст. 32 КЗпП України та за письмової згоди працівника.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України зазначено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, наприклад на час відпустки працівниці по догляду за дитиною, такий договір вважається укладеним на певний строк. Настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що строковий трудовий договір з позивачем правомірно припинено у зв'язку з закінченням строку його дії, а тому наказ Харківської митниці ДФС №202-о від 27 квітня 2016 року є таким, що виданий у відповідності до норм чинного трудового законодавства і скасуванню не підлягає.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у положеннях постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів".

Приймаючи до уваги вказане вище, позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді головного державного інспектора митного поста «Харків-аеропорт», стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року по день поновлення позивача на роботі задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про скасування наказу Харківської митниці ДФС №202-о від 27 квітня 2016 року.

Відносно позовної вимоги про стягнення з Харківської митниці ДФС на користь позивача середньої заробітної плати у звязку з затримкою остаточного розрахунку при звільненні за період з 28.04.2016 р. по 30.05.2016 р., суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що 27.04.2016 року відповідачем здійснено виплату заробітної плати ОСОБА_3 за квітень 2016 року за рахунок коштів, які надійшли як фінансування у квітні 2016 р.

Проте, для остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_3 була необхідна сума коштів у розмірі 8003,54 грн. Залишку коштів на рахунку Харківської митниці ДФС було недостатньо для повного розрахунку з ОСОБА_3

У звязку з чим, заявку на фінансування травня було направлено до ДФС України 29.04.2016 р.(останній день попереднього місяця).

Та після надходження фінансування Харківською митницею ДФС було здійснено повний розрахунок з ОСОБА_3

Положеннями частини 2 статті 546 Митного кодексу України встановлено, що Харківська митниця ДФС є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Суд зазначає, що Єдиним документом згідно якого ведеться облік робочого часу посадових осіб митниці є табель обліку робочого часу, ведення якого передбачено пунктом 2.5.11. Регламенту Харківської митниці ДФС, затвердженого наказом Харківської митниці ДФС від 24.12.2014 № 6 (із змінами).

Згідно з Регламентом Харківської митниці ДФС, затвердженим наказом Харківської митниці ДФС від 24.12.2014 р. №6 (із змінами) та Графіком документообігу для забезпечення записів у бухгалтерському обліку в Харківській митниці ДФС, затвердженим наказом Харківської митниці ДФС від 11.01.2016 р. №1 передбачено, що табель обліку робочого часу подається щомісяця до 09 та до 23 числа; виправні табелі за попередній місяць до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності бюджетного призначення.

Порядок казначейського обслуговування державного бюджету за витратами затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. №1407, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7.01.2013 р. за №130/22662 (далі Порядок № 1407).

У відповідності до положень пункту 5.1. Порядку № 1407 відкриття асигнувань за захищеними видатками здійснюється на підставі помісячного розпису асигнувань загального фонду державного бюджету (за винятком надання кредитів з державного бюджету) в перший робочий день місяця.

Пунктом 5.2. Порядку № 1407 визначено, що на підставі розпорядчого документа Казначейство України суми відкритих асигнувань зараховуються на рахунки, передбачені для обліку відкритих асигнувань головним розпорядником.

Головні розпорядники протягом наступного робочого дня після отримання виписки про відкриття асигнувань надають Казначейству України розподіли відкритих асигнувань за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету, економічної класифікації видатків та класифікації кредитування бюджету та за територіями у розрізі розпорядників нижчого рівня і одержувачів бюджетних коштів на паперових та електронних носіях за формою згідно з додатком 22 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 11.1. Порядку №1407 органи Казначейства здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів та рахунків одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства, відповідно до кошторисів, планів асигнувань загального фонду державного бюджету (за винятком надання кредитів з державного бюджету), планів надання кредитів із загального фонду державного бюджету, планів спеціального фонду державного бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків) або планів використання бюджетних коштів та помісячних планів використання бюджетних коштів.

Таким чином, відповідачем, як роботодавцем, спростовано свою вину в затримці з виплатою належних сум.

Щодо виплати ОСОБА_3 премії за результатами роботи у квітні 2016 року, суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

На підставі Положення про преміювання керівника, заступників керівника, посадових осіб та працівників Харківської митниці ДФС, затвердженого наказом Харківської митниці ДФС від 11.01.2016 р. №1 для здійснення преміювання підрозділ фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку щомісячно визначає розрахункові суми та відсотки для поточного преміювання за результатами роботи за звітний період.

Визначення загального відсотка щомісячного поточного преміювання за результатами роботи здійснюється шляхом виведення відношення фонду преміювання та утвореної економії фонду оплати праці за вирахуванням сум, направлених на формування фонду керівника, до фонду посадових окладів працівників митниці.

Преміювання працівників здійснюється відповідно до особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи у звітному періоді з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

За результатами роботи визначення розміру премії враховуються своєчасне та якісне виконання працівником своїх посадових обовязків та заходів, передбачених планами роботи відповідного структурного підрозділу, результативність роботи, виконавська дисципліна, трудова дисципліна та ініціативність. Пропозиції щодо визначення розміру премії кожному працівникові підрозділу з урахуванням фактично відпрацьованого часу надаються керівниками структурних підрозділів.

Відповідно до наданих пояснень представником відповідача у квітні 2016 року премія за результати роботи позивачу не була нарахована, а отже не підлягала виплаті у день звільнення позивача з посади.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати у звязку з затримкою остаточного розрахунку при звільненні за період з 28.04.2016 р. по 30.05.2016 р.

Частина позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до п. п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Позивачем не зазначено, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до положень статті 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки),

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб'єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності не звільняє позивача від обов'язку доказування своїх тверджень.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи не справедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи суд вважає, що відповідач дотримався вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та надав достатніх доказів в обґрунтування заперечень проти адміністративного позову.

Розглядаючи даний адміністративний позов в межах позовних вимог, судом не встановлено порушень збоку відповідача, а тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Харківської митниці ДФС про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04 листопада 2016 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.