Справа № 820/4182/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 листопада 2016 р. № 820/4182/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченка А.В.,

при секретарях судового засідання Абоян І.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати наказ від 06.07.2016 року № 518 Головного управління Національної поліції в Харківській області у частині звільнення з займаної посади підполковника поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни;

- визнати дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо звільнення начальника сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харкова) ОСОБА_1 на підставі наказу від 06.07.2016 року № 518 неправомірним;

- відновити на посаду начальника сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харкова) ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, проходив службу на посаді начальника сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харкова).

Відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 518 від 06.07.2016 року за порушення службової дисципліни, що виразилося в невиконанні вимог ч. 1,2,4 ст. 29 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до порушення прав та свобод громадянина ОСОБА_4 та набуло суспільного резонансу, підполковника поліції ОСОБА_1, начальника сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнено з займаної посади.

Вказаний наказ прийнятий на підставі висновку від 30.06.2016 року за результатами службового розслідування за фактом оприлюднення в мережі Інтернет інформації щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4, зі змісту якого судом встановлено, що 27.05.2016 року у мережі Інтернет оприлюднена інформація про те, що відділом спеціальних проваджень Секретаріату Уповноваженого ВРУ з прав людини відкрито провадження за фактом застосування насилля відносно ОСОБА_4 у Червонозаводському відділенні поліції Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області, що мало місце 30.04.2016 року.

Наказом ГУНП в Харківській області від 31.05.2016 року № 514 за вищевказаним фактом призначено службове розслідування.

У ході службового розслідування встановлено, що 02.05.2016 року о 14:00 год. до чергової частини Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення фельдшера Вільшанської поліклініки про те, що за медичною допомогою звернувся мешканець с. Вільшани Дергачівського району громадянин ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями. Указана інформація з Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області була повідомлена до Червонозаводського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області. Відповідно до зареєстрованих у Червонозаводському відділенні поліції відомостей тілесні ушкодження ОСОБА_4 отримав від невідомих 01.05.2016 року поблизу будинку № 78 по просп. Гагаріна у м. Харкові.

Так, за результатами службового розслідування комісією встановлено, що 30.04.2016 року начальник сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_1 після виявлення громадянина ОСОБА_4 на вулиці Одеській у м. Харків, який перебував у стані спяніння та не мав при собі документів, що засвідчують особу, ніяких заходів щодо встановлення факту спяніння, а також проведення медичного огляду на наявність чи відсутність тілесних ушкоджень у громадянина ОСОБА_4 не здійснив, перевірку можливої причетності до вчинення правопорушення не зробив, але у той же час самостійно прийняв рішення про доставляння громадянина ОСОБА_4 до приміщення Червонозаводського відділення поліції, тим самим фактично обмежив вільне пересування останнього. Своїми діями підполковник поліції ОСОБА_1 допустив порушення вимог частин 1, 2, 4 ст. 29 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 1 Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ст. 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Відповідно до ст. 18 Закону поліцейський зобовязаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобовязаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно ст. 19 Закону поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність згідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Так, ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає порядок накладання дисциплінарних стягнень. З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його не тяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

Як вже встановлено судом, за результатами службового розслідування комісією встановлено, що 30.04.2016 року начальник сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_1 після виявлення громадянина ОСОБА_4 на вулиці Одеській у м. Харків, який перебував у стані спяніння та не мав при собі документів, що засвідчують особу, ніяких заходів щодо встановлення факту спяніння, а також проведення медичного огляду на наявність чи відсутність тілесних ушкоджень у громадянина ОСОБА_4 не здійснив, перевірку можливої причетності до вчинення правопорушення не зробив, але у той же час самостійно прийняв рішення про доставляння громадянина ОСОБА_4 до приміщення Червонозаводського відділення поліції, тим самим фактично обмежив вільне пересування останнього. Своїми діями підполковник поліції ОСОБА_1 допустив порушення вимог частин 1, 2, 4 ст. 29 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію».

В судовому засіданні від 21.10.2016 року був допитаний в якості свідка полковник поліції ОСОБА_5, старший інспектор з ОД УКЗ ГУНП в Харківській області (голова дисциплінарної комісії під час проведення службового розслідування відносно позивача), який пояснив, що комісією були зроблені висновки, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог частин 1, 2, 4 ст. 29 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки вважали, що у ОСОБА_1 не було підстав для затримання та подальшого доставляння громадянина ОСОБА_4 до приміщення Червонозаводського відділення поліції.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 29 Закону поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Згідно ст. 30 Закону поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами.

Якщо поліцейського неможливо ідентифікувати за зовнішніми ознаками, він зобовязаний предявити особі документ, що посвідчує його повноваження.

Відповідно до ст. 31 Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобовязана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Виходячи із аналізу зазначених норм законодавства суд дійшов висновку, що поліція уповноважена застосовувати такий превентивний захід, як затримання особи, на підставах, визначених законодавством України.

Суд, дослідивши надані ОСОБА_1 письмові пояснення від 03.06.2016 року, встановив, що громадянин ОСОБА_4 запропонував проїхати разом із ним до відділення поліції, де ОСОБА_1 зможе перевірити правдивість пояснень ОСОБА_4, та в подальшому добровільно, самостійно сів до службового автомобіля поліцейських і прослідував до приміщення Червонозаводського відділення поліції (а.с. 46-47).

Також, згідно письмових пояснень, наданих 01.06.2016 року черговим - майором поліції ОСОБА_6, старшим інспектором Червонозаводського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області, 30.04.2016 року підполковник поліції ОСОБА_1 разом з водієм ОСОБА_7 доставили до відділу громадянина ОСОБА_4, який на момент прибуття представився як громадянин ОСОБА_8. ОСОБА_4 був доставлений для засвідчення особи та для перевірки його на причетність до скоєння злочинів, він був записаний в книгу запрошених, відвідувачів і доставлених для проведення бесіди зі співробітниками карного розшуку. Після спілкування зі співробітниками карного розшуку, після проведення дактилоскопіювання, а також після перевірки громадянина ОСОБА_4, через три години він був відпущений з відділу поліції. Також повідомив, що гр. ОСОБА_9 (ОСОБА_4В.) був запрошений до відділу поліції, тому протокол не складався та не повідомлялося до Центру.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що відповідачем під час розгляду даної справи не надано будь-яких доказів звернення громадянина ОСОБА_4 зі скаргою чи заявою до органів місцевої влади або до органів поліції відносно дій ОСОБА_1 щодо незаконного затримання громадянина ОСОБА_4, крім того, матеріали справи не містять жодних процесуальних документів, складених ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4, тобто, немає будь-яких документів, підтверджуючих незаконне затримання позивачем громадянина ОСОБА_4

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку, що наказ від 06.07.2016 року № 518 Головного управління Національної поліції в Харківській області у частині звільнення з займаної посади підполковника поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо звільнення начальника сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харкова) ОСОБА_1 на підставі наказу від 06.07.2016 року № 518 неправомірним, суд зазначає, що вони є похідними від попередньої, а тому суд не вбачає підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Щодо позовних вимог позивача стосовно відновлення на посаду начальника сектору у складі відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (м. Харкова) ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи судом встановлено, що наказом ГУНП в Харківській області № 255 о/с від 26.07.2016 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 переміщено на посаду старшого інспектора чергового Червонозаводського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади начальника сектору у складі Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Харківській області (м. Харків).

Підставою для видання вказаного наказу зазначено рапорт ОСОБА_1 від 21.07.2016 року та наказ ГУНП в Харківській області від 06.07.2016 року № 518.

Враховуючи наведене суд зазначає, що позивач самостійно виявив бажання та подав рапорт про переміщення на посаду старшого інспектора чергового Червонозаводського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Харківській області, а тому суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 94, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення на посаді - задовольнити частково.

Скасувати п. 1 Наказу від 06 липня 2016 року № 518 Головного управління Національної поліції в Харківській області, а саме у частині щодо звільнення з займаної посади підполковника поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 03 листопада 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко