Справа № 2а-8997/12/2670
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2016 року 15:00 №2а-8997/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД»
до треті особиКиївської міської митниці ДФС Державна фіскальна служба України Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві
про визнання протиправним рішення, стягнення суми надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість , -
В С Т А Н О В И В:

03.07.2012 до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД» (далі - позивач або ТОВ «Нікея ЛТД») з позовом до Київської регіональної митниці ДФС (далі - відповідач), треті особи: Державна митна служба України (далі - третя особа 1 або ДМС України) та Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві (далі - третя особа 2 або ГУ ДКС України в м. Києві), в якому просило:

- визнати нечинним рішення Київської регіональної митниці ДФС про визначення митної вартості товару від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Нікея ЛТД» () надмірно сплачену суму мита у розмірі 150 58,41 грн.

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Нікея ЛТД» () надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 33 128,49 грн.

Позов обґрунтовано відсутністю підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості імпортованого товару, у зв'язку з чим відповідач безпідставно її завищив, що призвело до надмірної сплати позивачем митних платежів. Позивач стверджує про правильність визначення ним митної вартості товару за першим методом, надання митниці до митного оформлення всіх необхідних та достатніх документів, що підтверджують правильність заявленої ним митної вартості за ціною контракту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2012 по справі № 2а-8997/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013, відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Нікея-ЛТД» до Київської регіональної митниці, треті особи: ДМС України, ГУ ДКС України у м.Києві про визнання протиправним рішення, стягнення суми надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 № К/800/27608/13 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2013 у справі № 2а-8997/12/2670 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій були скасовані у зв'язку з наступним. За результатами дослідження матеріалів справи та аналізу норм ст.ст. 260, 252, 264 - 273 Митного кодексу України (далі - МК України), положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2008 № 339, (які діяли на час спірних відносин), суд касаційної інстанцій дійшов такого висновку: митні органи дійсно мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, процедура консультацій з позивачем з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості не проведено.

У подібних правовідносинах обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. Водночас митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи, приблизний перелік яких встановлено п. 11 Порядку.

Однак, в спірних правовідносинах митним органом не зазначено обставин, які викликали сумнів в правильності зазначеної позивачем митної вартості товару.

Суди попередніх інстанцій в обґрунтування правомірності рішень митного органу про визначення митної вартості товарів виходили, зокрема, з того, що декларантом не було надано додаткові документи на вимогу митного органу.

При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано, що митним органом при невизнанні митної вартості, заявленої позивачем, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не обґрунтовано із посиланням на документи, надані декларантом, причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Так, судами попередніх інстанцій не перевірено, чи подавав позивач із самого початку усі необхідні та належні документи, які дозволяли б визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (перший методом).

Так само, судами попередніх інстанцій не надано оцінки обставинам, якими позивач обґрунтовував неможливість надання додаткових документів на вимогу митного органу, та яку саме інформацію, яка не була б підтверджена документами, первісно наданими декларантом, мали підтвердити зазначені документи. За наведених обставин матеріали справи № 2а-8997/12/2670 були скеровані на новий розгляд до суду першої інстанції для прийняття рішення по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2016 матеріали даної справи прийнято до провадження суддею Кобилянським К.М., та справу призначено до судового розгляду.

14.06.2016 суд, керуючись нормою ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив замінити відповідача (Київську регіональну митницю ДФС) його правонаступником Київською міською митницею ДФС, а третю особу 1 (ДМС України) її правонаступницею Державною фіскальною службою України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі..

Представники відповідача і третьої особи 2 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку представників відповідача і третьої особи 2, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача і третьої особи 1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Між компанією «Electrum Limited» (Китай) (продавець) і ТОВ «Нікея-ЛТД» (покупець) був укладений контракт поставки товарів № NK2010/1 від 07.09.2010, за умовами якого продавець продає, а покупець купує електротехнічну продукцію (далі - товар), вказану в інвойсах, які є невід'ємною частиною даного контракту. Одиниця виміру товару - штуки, кілограми. Кількість товару обговорюється на кожну окрему партію товару. Якість товару, який передається сторонами одна одній, повинна підтверджуватися сертифікатами. Ціна товару по цьому контракту встановлена в доларах США згідно інвойсів. Загальна сума контракту складає 10 000 000 доларів США. Розрахунки по цьому контракту здійснюватимуться згідно умов вказаних в інвойсах або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Згідно п. 3.3 даного контракту (з урахуванням доповнень внесених додатковою угодою № 4 від 01.11.2011 до зазначеного контракту) базисні умови постачання - СРТ-Київ, Україна згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року.

Пунктами 2.2 і 6.2 контракту передбачено, що у розпорядження покупця продавець при кожному постачанні зобов'язаний передати товар та надіслати наступні товаросупровідні документи: морська транспортна накладна (коносамент), інвойси.

Датою прибуття товару до місця призначення вважається дата штампу митного органу за місцем призначення на товаросупровідних документах.

Дію даного контракту продовжено сторонами до 31.12.2013 згідно додаткової угоди № 5 від 01.02.2012.

У квітні 2012 року на виконання вимог зазначеного контракту та згідно інвойсу від 04.02.2012 № NK-RD 03/2011, позивачем здійснено ввезення на митну територію України товару - ламп розжарювання електричних загального призначення потужністю не більш як 200Вт та напругою 220В: Incandescent lamp A60 Incandescent lamp EL A60W/220V/E27/clear A-IS-0005 - 30000 шт., Incandescent lamp EL 75W/220V/E27/clear A-IS-0007 - 50000 шт., Incandescent lamp EL 100W/220V/E27/clear A-IS-0009 - 90500 шт., Incandescent lamp M50 Incandescent lamp EL 40W/220V/E27/clear Mushroom A-IM-1062 - 15000 штук, виробник: «Electrum Limited», країна виробництва: В'єтнам, у 1855 карт. кор., вартістю 29 494,50 доларів США, в тому числі за ціною 0,159 доларів США за одну штуку.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару позивачем до митниці була подана вантажна митна декларація за № 100190000/2012/316566 (далі - ВМД). Як зазначає позивач в тексті свого позову, митна вартість товару у розмірі 235 534,23 грн. у цій ВМД була визначена виключно за ціною контракту, - тобто за «основним методом».

Для підтвердження заявленої митної вартості товару та правильності визначення такої вартості за основним методом позивачем подано до митного органу наступні документи: зовнішньоекономічний контракт з постачальником (контракт від 07.09.2010 № NK2010/1), інвойс компанії «Electrum Limited» від 04.02.2012 № NK-RD 03/2011 та пакувальний лист компанії «Electrum Limited» від 04.02.2012.

23.04.2012 митним органом була висунута вимога про необхідність подання додаткових документів, а саме: прайс-листів та калькуляції виробника, податкових і видаткових накладних, експортної ВМД, висновків експертних організацій щодо якісних та вартісних показників, копії ВМД та інвойсів з відміткою банку щодо проплат за попередні поставки.

На виконання вказаних вимог ТОВ «Нікея-ЛТД» своїм листом від 26.03.2012 № 84 додатково надало відповідачу наступні документи: прайс-лист виробника від 23.01.2012 разом з перекладом з англійської мови; копії бухгалтерських документів (податкова та видаткова накладні, рахунок-фактура), складених при продажу товарів на території України; копію платіжного доручення в іноземній валюті № 20689619 від 17.04.2012, копію ВМД № 100190000/2011/137073 від 12.12.2011, за якою товариством здійснювалося митне оформлення ідентичного та аналогічного товару, експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 25.04.2012 № ЦК-29/2. Одночасно в тексті свого листа позивач навів обґрунтування причин відсутності у нього решти запитуваних документів, а саме відсутністю доступу до калькуляції виробника (що становить комерційну таємницю) та експортної декларації, що належать експортеру.

27.04.2012 Київська регіональна митниця винесла оспорюване рішення № 100000003/2012/312043/2 про визначення митної вартості товарів, за яким визначила митну вартість належних ТОВ «Нікея-ЛТД» товарів за резервним методом (метод 6), та відповідно до зазначеного митна вартість ламп розжарювання електричних загального призначення потужністю не більш як 200Вт та напругою 220В: Incandescent lamp A60 Incandescent lamp EL A60W/220V/E27/clear A-IS-0005 - 30000 шт., Incandescent lamp EL 75W/220V/E27/clear A-IS-0007 - 50000 шт., Incandescent lamp EL 100W/220V/E27/clear A-IS-0009 - 90500 шт., Incandescent lamp M50 Incandescent lamp EL 40W/220V/E27/clear Mushroom A-IM-1062 - 15000 шт., торговельної марки »- 1855 карт.кор. була збільшена з 29 494,50 дол. США до 48 341,30 дол. США.

Згідно графи 33 цього рішення, митна вартість не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, через відмову декларанта від подання всіх додаткових документів для підтвердження митної вартості (а саме калькуляції, копії ВМД країни відправлення) та наявності сумнівів щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

Не погодившись із вказаним рішенням, 07.05.2012 ТОВ «Нікея-ЛТД» оскаржило його до ДМС України шляхом подання скарги № 96 із додатками. Вказана скарга була відправлена позивачем 07.05.2012 поштою цінним листом з описом вкладення, що підтверджується копією квитанції та опису вкладення у цінний лист, та отримана ДМС України 11.05.2012, що засвідчується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

28.04.2012 ТОВ «Нікея-ЛТД», відповідно до Порядку випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання при ввезенні їх на митну територію України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 17.03.2008 № 230, подало до Київської регіональної митниці заяву на випуск товарів у вільний обіг під гарантійне зобов'язання при ввезенні їх на митну територію України. В якості гарантійного зобов'язання було обрано сплату до державного бюджету суми податків і зборів згідно з митною вартістю товарів у розмірі, визначеною митним органом.

28.04.2012 за вих. № 95 ТОВ «Нікея-ЛТД» звернулась до Київської регіональної митниці з листом за № 95 (вх. № 17419/7 від 28.04.2012) з проханням надати письмове пояснення з питань яким чином митним органом було визначено митну вартість оцінюваних товарів, які постачаються ТОВ «Нікея-ЛТД» згідно з контрактом від 07.09.2010 № NК2010/1, та щодо яких було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 100000003/2012/312043/2 від 27.04.2012, а також з листом № 92 (вх. № 17417/7 від 28.04.2012), у якому просило зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товарів і прийнятті рішення № 100000003/2012/312043/2 від 27.04.2012 із застосуванням резервного методу.

15.05.2012 ТОВ «Нікея-ЛТД» отримало лист від Київської регіональної митниці від 04.05.2012 № 14/4-11/16145, в якому відповідач зазначив про правомірність та обґрунтованість рішення про визначення митної вартості товарів № 100000003/2012/312043/2, з посиланням на обставини ненадання позивачем (декларантом) до митного оформлення додаткових документів в підтвердження заявленої митної вартості товарів, а також наявності в базі даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, про те, що за аналогічним кодом згідно з УКТЗЕД було здійснено митне оформлення товару за ціною, що є на порядок вище ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, а отже є підстави вважати, що така ціна навмисно була занижена позивачем, що могло призвести до недоплати відповідних митних платежів (податку на додану вартість) до державного бюджету.

19.09.2012 ТОВ «Нікея-ЛТД» отримало лист ДМС України від 13.06.2012 № 15/1-152-1/1067 стосовно розгляду скарги позивача від 07.05.2012 № 96, а також інших скарг товариства, В цьому листі ДМС України повідомило, що при наданні позивачем додаткових документів на підтвердження митної вартості товару протягом 90 днів з моменту випуску товарів у вільний обіг, митним органом приймається остаточне рішення, що може бути оскаржено позивачем в адміністративному або судовому порядку.

Вважаючи рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2 протиправним, а також вважаючи свою скаргу від 07.05.2012 № 96 повністю задоволеною на його користь у зв'язку з пропуском ДМС України 20-ти денного строку на надання відповіді (як то визначено п. 3.3 Порядку оформлення, подання платниками податків скарг на грошові зобов'язання, визначені митними органами, та їх розгляду Державною митною службою України, затвердженого наказом ДМС України від 18.04.20.11 № 315, та ст. 56 Податкового кодексу України, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість визначається та декларується за правилами, викладеними у ст.ст. 260, 262, 264 - 273 МК України (в редакції від 11.07.2002).

На виконання цих правил Кабінет Міністрів України своєю постановою № 1766 від 20.12.2006 затвердив Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, а також постановою № 339 від 08.04.2008 - Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів (які діяли на час спірних відносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 МК України митний орган, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Зі змісту ч. 1 - 5 ст. 266 МК вбачається, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість), 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень зазначених вище Порядків дає підстави дійти висновку, що митні органи дійсно мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що процедура консультацій з позивачем з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості не проведено, про що, зокрема, свідчить те, що рішення про визначення митної вартості товару прийнято до видачі картки про відмову в митному оформленні товару.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 МК України порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Так, п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 цього Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

З системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи, приблизний перелік яких встановлено п. 11 Порядку № 1766.

Відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (дата прийняття - 18.05.1973, дата набрання чинності для України - 15.09.2011) встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно з п. 14 Порядку № 1766, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Наявні матеріали справи (зокрема, зміст графи 33 рішення № 100190000/2012/313284/2 свідчать про те, що при перевірці правильності визначення декларантом позивача митної вартості товару митниця дійшла висновку про відсутність можливості підтвердити заявлену митну вартість за ціною договору щодо товарів без витребування документів, та про наявність сумнівів щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

Як пояснив відповідач в тексті своїх заперечень проти позову від 20.07.2012 № 16-21/974, необхідність витребування у декларанта додаткових документів відповідно до п. 11 Порядку № 1766 була зумовлена наступним. В ході перевірки електронної копії ВМД позивача спрацювала Автоматизована система аналізу та управління ризиками ДМС України (АСУАР) за кодом 121 «Перевірка правильності визначення митної вартості товарів». Також було здійснено співставлення рівня заявленої позивачем митної вартості товарів з рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено та інформація по яким міститься у ціновій базі даних Єдиної автоматизованої системи ДМС України (ЄАІС ДМС України). В результаті встановлено наявність в ціновій базі відомостей про оформлення товарів (ламп розжарювання) за кодом згідно УКТЗЕД за вищою митною вартістю.

Крім того, проаналізувавши надані декларантом (ТОВ «Нікея ЛТД») до митного оформлення товарів документи, Київська регіональна митниця встановила, що контракт на поставку товару від 07.09.2010 № NК2010/1 позивачем було укладено з компанією «Electrum Limited» (Китай). Разом з тим, у наданому сертифікаті про походження товару № 2110426 зазначена країна походження не Китай, а В'єтнам, далі зазначений маршрут транспорту від порту HAIPHONG (В'єтнам) морем до Гдиня (GDYNIA) Польща, а далі вантажівкою до України.

З матеріалів справи вбачається, що органом митної служби витребувано від позивача документи в межах названого переліку, зокрема: прайс-лист виробника, калькуляцію, експортну вантажно-митну декларацію країни відправника.

Разом з тим, витребувані документи не були надані позивачем у повному обсязі Київській регіональній митниці, що підтверджується листом ТОВ «Нікея ЛТД» від 26.04.2012 № 84. А саме позивачем не були надані митному органу запитувані калькуляція фірми-виробника товару та копія вантажно-митної декларації країни відправлення.

Для забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження в частині надання митному органу додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів з урахування особливостей зовнішньоекономічної операції Державною митною службою України прийнято наказ від 19.10.2010 № 1242, яким затверджено Методичні рекомендації із застосування окремих положень порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження.

Зокрема, відповідно до цих Методичних рекомендацій калькуляція фірми-виробника товару може бути витребувана митним органом, якщо товари ввозяться на митну територію України на виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) купівлі-продажу, сторонами яких є безпосередньо іноземні підприємства-виробники цих товарів та продавець і покупець, пов'язані між собою особи у розумінні Митного кодексу України.

У заповненій декларантом позивача декларації митної вартості зазначено, що компанія «Electrum Limited» не є пов'язаною з ТОВ «Нікея-ЛТД» у розумінні норм ст. 267 МК України.

Відповідачем також не встановлено, що компанія «Electrum Limited» є пов'язаною з ТОВ «Нікея-ЛТД» у розумінні норм ст. 267 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 272 МК України, посадова особа митного органу не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для вивчення або дозволяти одержувати доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості. Інформація, подана виробником товарів для цілей визначення митної вартості згідно з положеннями цієї статті, може бути перевірена в країні-виробникові товарів органами влади України за згодою виробника і за умови повідомлення заздалегідь уряду країни-виробника товарів та за відсутності заперечень проти такої перевірки. Калькуляція виробника та вантажна митна декларація країни-відправлення належать нерезиденту і відповідно до положень ст. 272 МК України можуть бути надані ним за вільною згодою, а митний орган України не вправі вимагати їх від нерезидента, в тому числі через імпортера.

При цьому, як свідчать наявні матеріали справи (копії листа-запита ТОВ «Нікея-ЛТД» від 24.04.2012 № 76/1 до компанії-виробника, лист-відповідь компанії «Electrum Limited» від 25.04.2012), позивач просив свого контрагента надати необхідні документи, проте з відповіді компанії «Electrum Limited» вбачається, що вимога надання експортної митної декларації не відповідає міжнародним комерційним стандартам і суперечить Розділу 3 Кіотської конвенції (Міжнародна конвенція про спрощення та узгодження митних процедур). Щодо прохання надати калькуляцію виробника компанія «Electrum Limited» не надала згоди на подачу цього документа з тих підстав, що такий документ є комерційною таємницею виробника, що охороняється законом.

Про що також зазначено у листі Генерального директора Європейської комісії Роберта Верує від 27.03.2008, адресованого ДМС України з питань експортних декларацій країни відправлення, де наведені висновки наступного змісту: відповідно до міжнародних митних стандартів, транспортні документи та/або інвойси, але не експортна декларація, мають бути представлені імпортером для підтвердження та перевірки митної декларації. Оскільки ці документи містять достатню інформацію, наприклад, країна відправлення/призначення, вартість, тощо.

У зв'язку з цим суд погоджується з позицією позивача про те, що вимога відповідача про надання позивачем в якості додаткових документів для митного оформлення товарів саме калькуляції фірми-виробника товару та експортної декларації країни відправлення була необґрунтованою.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали суд також встановив, що позивачем були подані всі необхідні для митного оформлення імпортованого товару документи, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) та додаткові угоди до нього, рахунок-фактура (інвойс), пакувальний лист, платіжний документ, прайс-лист виробника товарів, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару. Такі документи, на думку суду, містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами МК України.

Зокрема, як вбачається з тексту додаткової угоди № 4 від 01.11.2011 до контракту від 07.09.2010 № NК2010/1, сторонами визначені базисні умови постачання - СРТ-Київ, Україна, згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року.

Відповідно до п. 9.3 Вступу до Інкотермс-2000 (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), "С"- терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок.

Відповідно до Інкотермс-2000, СРТ (САRRІАGЕ РАID ТО (... named place оf destination) ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ОПЛАЧЕНО ДО (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення.

Термін СРТ зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Цей термін може застосовуватися незалежно від виду транспорту, включаючи мультимодальні (змішані) перевезення.

Поставка товару на умовах СРТ передбачає, що в фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Зі змісту інвойсу від 04.02.2012 № NK-RD 03/2011, пакувального листа від 04.02.2012 та прайс-листа компанії «Electrum Limited» станом на 27.01.2012, вартість одиниці продукції була визначена останнім з урахуванням витрат на поставку товару на умовах СРТ.

Декларацією про відповідність Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, зареєстрованою в ДП „Полтавастандартметрологія" (реєстраційний номер № UA.023.D.00104-12 від 03 квітня 2012 року) визначено, що товар є серійним виробництвом компанії «Electrum Limited» 2209. 22/F, Wu Chung House, Queen's Road East. Wanchai, Hongkong, Китай, адреса виробництва 87-89 Ha Dinh Street, Thanh Xuan District, Hanoi, В'єтнам.

Таким чином, в даному випадку витрати на пакування оцінюваних партій товарів та їх перевезення до пункту призначення вже були включені до ціни імпортного товару, а документальні докази понесення позивачем будь-яких додаткових витрат, пов'язаних з постачанням товару до пункту призначення (м. Київ, Україна) у позивача були відсутні.

Позиція відповідача щодо сумнівності відомостей у наданих позивачем до митного оформлення документах, з тих підстав, що за даними сертифікату про походження товару № 21110426 від 21.12.2012 країною походження товару значиться В'єтнам, спростовується поясненнями позивача про те, що у названій країні знаходяться виробничі потужності компанії «Electrum Limited» - виробника ламп розжарювання. Дані обставини пояснюють факт відправки вантажу (товарів) на адресу позивача з В'єтнаму (відправник - «RANG DONG LIGHT SOURCE AND VACUUM FLASK JOINT STOCK COMPANY (RALACO)» Vietnam) за даними інвойсу та пакувального листа від 04.02.2012.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем були надані всі необхідні документи, які містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Натомість, митницею не доведено наявність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару (жодних суперечностей чи розбіжностей, та неповноти даних).

Посилання відповідача на використання відомостей цінової інформації ЄАІС ДМС України в частині отриманих результатів співставлення рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості подібних за якісними характеристиками товарів, суд розцінює як такі, що нормативно необгрунтовані та спростовуються наявними матеріалами справи.

Згідно із приписами ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. При цьому основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За твердженням відповідача, застосування при визначенні митної вартості товару попередніх п'яти методів було неможливо з огляду на ненадання позивачем на запит відповідача всіх необхідних документів, а також відсутністю ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за характеристиками, визначеними Митним кодексом України.

Так, метод 1 за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються не був застосований відповідачем через відсутність підстав для підтвердження митної вартості згідно наданих документів до митного оформлення та неподанням декларантом додаткових документів.

Метод 2 - визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів згідно із приписами ст. 268 МК України визначає характеристику ідентичних товарів. Під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна походження; 4) виробник.

За посиланням відповідача, метод 2 не був застосований відповідачем з огляду на те, що в ціновій базі ЄАІС ДМС України за період 90 днів, що передували митному оформленню, не було митних оформлень ідентичних товарів за визначеними МК України характеристиками. Разом з тим, незрозуміло, з якими товарами було здійснено порівняння митної вартості товарів позивача, якщо в ціновій базі ЄАІС ДМС України не було митних оформлень ні ідентичних, ні подібних товарів за визначеними Митним кодексом України характеристиками.

Статтею 269 МК України передбачалось визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: 1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; 2) країна походження; 3) виробник.

Метод 3 не був застосований відповідачем з огляду на те, що в ціновій базі ЄАІС Держмитслужби України за період 90 днів, що передували митному оформленню, не було митних оформлень подібних товарів за визначеними МК України характеристиками (якість, країна, виробник).

Методи 4 та 5 не були застосовані відповідачем з огляду на ненадання позивачем необхідних документів для застосування таких методів.

За таких обставин судом апеляційної інстанції було досліджено питання неможливості застосування відповідачем попередніх п'яти методів визначення митної вартості товару та підстави застосування Київською регіональною митницею шостого «резервного» методу.

Згідно п. 1.3 наказу ДМС України «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» від 19.10.2010 № 1242 посилання на використання цінової бази ЄАІС ДМС допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 268, 269 Митного кодексу України з обов'язковим зазначенням номера та дати вантажно-митної декларації, яка була взята за основу визначення вартості, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови тощо.

Як вбачається з тексту рішення про визначення митної вартості товарів від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2 висновок відповідача про те, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару у ньому відсутній.

Відповідно до ч. 3 ст. 265 МК України, у разі наявності такого висновку митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до Порядку заповнення рішення про визначення митної вартості товарів, затвердженого наказом ДМС України від 29.05.2009 № 506 (опис графи 33 рішення) при застосуванні шостого «резервного» методу посадова особа митного органу повинна була зазначити в оскаржуваному рішенні докладну інформацію, на підставі якої ухвалено це рішення, джерела інформації, які використовувалися митним органом, і їх реквізити.

Відповідно до п. 3 глави 3 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом ДМС України від 24.06.2009 № 602 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.07.2009 за № 669/16685) під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та прийнятті рішень використовуються такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від Державної митної служби України, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити митних органів та/або Державної митної служби України; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між Державною митною службою України та асоціаціями, спілками та іншими об'єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не зазначено жодного джерела інформації, яке стало підставою для коригування митної вартості товару, передбаченого п. 3 гл. 3 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.

Між тим, позивач 26.04.2012 з супровідним листом № 84 надавав Київській регіональній митниці копію ВМД № 100190000/2011/37073, за якою 12.12.2011 здійснено митне оформлення ідентичного товару за 1 методом - за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, а саме 0,159 доларів США за одиницю, що також свідчить про те, що заявлена декларантом митна вартість була обґрунтована, достовірна, а митним органом митна вартість ламп розжарювання на рівні 0,2606 доларів США за одиницю продукції була визначена довільно.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, на думку суду, подані декларантом позивача документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а у митного органу не було підстав витребовувати у декларанта додаткові документи, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні, необґрунтовані в розумінні МК України, а отже митниця не спростувала числові значення складових митної вартості товарів такими сумнівами. Дані обставини свідчать про визначення митним органом митної вартості оцінюваної партії товару та її коригування за резервним методом з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товару від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2.

Дані висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, що викладена в його постановах від 29.05.2012 та 11.09.2012, наступного змісту: «за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а витребування цим органом переліку документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, суд дійшов правильного висновку про протиправність рішення цього органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості»; ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.», а також Вищого адміністративного суду України - в його ухвалах від 12.12.2013 № К/800/33378/13, 03.07.2013 № К/9991/71962/12, 16.10.2013 № К/9991/62565/12, 21.04.2016 № К/800/50198/13 за результатами розгляду аналогічних справ за участю ТОВ «Нікея ЛТД».

Стосовно правомірності позовних вимог позивача про стягнення з державного бюджету сум надміру сплачених митних платежів (мита та податку на додану вартість) суд не вбачає правових підстав для їх задоволення у зв'язку з наступним.

Суд встановив, що позивач подав 29.04.2012 нову ВМД № 100190000/2012/402730 з митною вартістю, визначеною Київською регіональною митницею згідно рішення про коригування митної вартості від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2. Оскільки скоригована митна вартість була більшою від заявленої, відповідно зросла і база оподаткування митними платежами товарів та збільшився податок на додану вартість, який був фактично сплачений позивачем.

Враховуючи висновки суду про протиправність рішення про коригування митної вартості товарі, що наведені вище по тексту судового рішення, суд приходить до висновку про надмірну сплату позивачем у квітні 2012 року мита в сумі 15 058,41 грн. та податку на додану вартість в сумі 33 128,49 грн., перерахованої до бюджету за ВМД № 100190000/2012/402730 від 29.04.2012.

Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

За приписами ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618 затверджений «Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами» (далі - Порядок № 618).

Цей Порядок визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Згідно з положеннями розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, платником податку до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів:

а) для повернення платнику податків - на поточний рахунок платника податків в установі банку;

б) для подальших розрахунків як передоплата або грошова застава:

на депозитний рахунок 3734;

на банківський рахунок 2603;

в) для повернення фізичній особі в готівковій формі, якщо такі кошти вносилися готівкою, - на банківський рахунок 2603;

г) для погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на митні органи, незалежно від виду бюджету.

До заяви додаються:

- аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі;

- документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів;

- документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяв про повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, у випадках, передбачених в абзацах третьому - восьмому цього пункту.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147 (що втратив чинність 25.02.2014), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (далі - пакет документів на повернення коштів).

У відповідності до положень п. 5, 7, 8 і 11 нині чинного Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 № 1146, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань (крім грошових зобов'язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

Заява платника про повернення помилково або надміру сплачених грошових зобов'язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, після реєстрації передається до структурного підрозділу митниці ДФС, на який покладено функцію з підготовки висновку.

За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку.

Тобто, законодавчо встановленою умовою повернення коштів, вказаних в позовній заяві, є ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів, підставою для якого є заява позивача, а не судове рішення.

Дані висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, що наведені в його постанові від 15.04.2014 № 21-21а14, де зазначено, що: «…у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.», та ухвалі від 12.11.2014 № 21-391а14, де встановлено, що: «якщо суд визнає рішення і дії митних органів із зазначених питань протиправними, зобов'яже вчинити певні дії відповідно до вимог митного законодавства і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК, статті 43 ПК і статті 45 БК, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення коштів та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митним органом, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. Цей порядок не передбачає повернення помилково та/або надміру сплачених обов'язкових платежів у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) і з здійсненням судового контролю над рішеннями, діями чи бездіяльністю митних органів з питань, пов'язаних з розмитненням і справлянням митних платежів.».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості товарів від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2, та про відсутність правових підстав для задоволення решти позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зокрема, згідно ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Таким чином, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведені процесуальні норми та висновки про протиправність оспорюваного рішення, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, та скасувати рішення Київської регіональної митниці ДФС про визначення митної вартості товарів від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці ДФС про визначення митної вартості товарів від 27.04.2012 № 100000003/2012/312043/2.

3. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути судові витрати у розмірі 32,19 грн. (тридцять дві гривні 19 копійок) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея ЛТД» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської митниці ДФС () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський