Справа № 826/10348/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2016 року № 826/10348/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ферко»
доОфісу великих платників податків ДФС
провизнання протиправним дій та зобов'язати вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферко» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів від 29.03.2012 року № 290320121;

- зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби виконувати умови Договору про визнання електронних документів від 29.03.2012 року № 290320121, укладеного з ТОВ «Ферко», до моменту його припинення;

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо відмови у прийнятті для реєстрації податкових накладних товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» № 21 від 25.05.2016, № 8 від 03.06.2016, № 12 від 10.06.2016, № 11 від 14.06.2016, № 9 від 03.06.2016, № 10 від 14.06.2016 та розрахунки коригування до податкових накладних: № 5559//683 від 30.06.2016, № 2034//679 від 26.07.2016, № 1334//679 від 16.06.2016, № 5708//683 від 31.07.2016, № 1039//679 від 13.06.2016, № 785//679 від 09.06.2016, № 5166//683 від 31.05.2016, № 218//280 від 18.07.2016, № 2 від 05.07.2016, № 2 від 03.06.2016, № 2/2 від 27.07.2016, № 3/2 від 30.05.2016, № 1/2 від 08.07.2016, № 1 від 11.07.2016, № 1/2 від 27.07.2016, № 8/2 від 25.07.2016, №117 від 14.06.2016, № 1/2 від 18.07.2016, № 1 від 15.06.2016, № 5 від 20.07.2016, № 2 від 15.06.2016, № 69 від 07.06.2016, № 67 від 26.07.2016, № 1 від 31.05.2016, № 1/2 від 24.05.2016, № 2 від 31.05.2016, №1 від 31.05.2016, № 27/2 від 25.05.2016, № 2/2 від 01.06.2016, № 1/2 від 14.06.2016, № 2/2 від 31.05.2016, № 1 від 07.07.2016, № 1 від 22.07.2016, № 240513 від 24.05.2016, №1/1 від 13.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 5/2 від 06.05.2016, № 28/2 від 25.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 18 від 13.05.2016, № 19 від 20.05.2016; № 20 від 26.05.2016, № 4 від 01.06.2016, № 5 від 01.06.2016, № 6 від 03.06.2016, № 7 від 03.06.2016;

- визнати прийнятими та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних видані товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» наступні податкові накладні: №21 від 25.05.2016, № 8 від 03.06.2016, № 12 від 10.06.2016, №11 від 14.06.2016, №9 від 03.06.2016, № 10 від 14.06.2016;

- визнати прийнятими та зареєстрованими Єдиному реєстрі податкових накладних наступні розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних: № 5559//683 від 30.06.2016, № 2034//679 від 26.07.2016, № 1334//679 від 16.06.2016, № 5708//683 від 31.07.2016, № 1039//679 від 13.06.2016, № 785//679 від 09.06.2016, № 5166//683 від 31.05.2016, № 218//280 від 18.07.2016, №2 від 05.07.2016, №21 від 03.06.2016, №2/2 від 27.07.2016, №3/2 від 30.05.2016, № 1/2 від 08.07.2016, №1 від 11.07.2016, №1/2 від 27.07.2016, № 8/2 від 25.07.2016, № 117 від14.06.2016, № 1/2 від18.07.2016, № 1 від 15.06.2016, № 5 від 20.07.2016, №2 від 15.06.2016, № 69 від 07.06.2016, № 67 від 26.07.2016, № 1 від 31.05.2016, №1/2 від 24.05.2016, №2 від 31.05.2016, №1 від 31.05.2016, №27/2 від 25.05.2016, №2/2 від 01.06.2016, № 1/2 від 14.06.2016, №2/2 від 31.05.2016, № 1 від 07.07.2016, № 1 від 22.07.2016, №240513 від 24.05.2016, №1/1 від 13.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 5/2 від 06.05.2016, № 28/2 від 25.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 18 від 13.05.2016, № 19 від 20 05.2016, № 20 від 26.05.2016, №4 від 01.06.2016, №5 від 01.06.2016, №6 від 03.06.2016, № 7 від 03.06.2016.

Судом замінено неналежного відповідача - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на належного - Офісу великих платників податків ДФС, у зв'язку з реорганізацією.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись при цьому на те, що ТОВ «Ферко» за юридичною адресою не знаходилося, дана обставина стала підставою для розірвання договору в односторонньому порядку, що має своїм наслідком неприйняття звітності та іншої податкової документації в електронному вигляді.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

29.03.2012 року між ТОВ «Ферко» та Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва укладено Договір про визнання електронних документів № 290320121, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях як оригіналу.

Дію вказаного Договору було підтверджено Державною фіскальною службою відповідно до квитанції № 1, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 18).

В подальшому ТОВ «Ферко» було переведено для обслуговування до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

24.05.2016 В.о. заступника начальника управління - начальником відділу ОВЕЗ МОУ МГУ ДФС - ЦО з ОВП капітаном податкової міліції Михненко А.А. складено рапорт (а.с. 102) на ім'я начальнику міжрегіонального оперативного управління МГУ ДФС - Центрального офісу з ОВП підполковника податкової міліції Собчука О.М., в якому зазначено, що 24.05.2016 року на виконання службової записки МГУ ДФС - ЦО з ОВП від 24.05.2016 року № 5600/28-10-41-9-22 співробітниками міжрегіонального оперативного управління МГУ ДФС - ЦО з ОВП старшими оперуповноваженими з ОВС відділу ОВЕЗ Ващенком Є.О. та Малаховим О.О., на підставі п. 12.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, здійснено виїзд за адресою місцезнаходження ТОВ «Ферко» (): м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17, літ. 1А, корп.. 2, кв. 101 та проведено перевірку знаходження вказаного платника податків за податковою адресою. За результатами перевірки встановлено, що ТОВ «Ферко» за вказаною адресою знаходиться.

На підставі вказаного рапорту заступником начальника Проданом М.В. складено на ім'я начальника МГУ ДФС Центрального офісу з ОВП Бамбізова Є.Є. доповідну записку від 25.05.2016 №5749/28-10-41-9-22 з проханням розглянути питання щодо розторгнення в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ «Ферко».

Як вбачається з письмових доводів відповідача (а.с. 81), у зв'язку з тим, що ТОВ «Ферко» за юридичною адресою не знаходилося, дана обставина стала підставою для розірвання договору від 29.03.2012 №290320121 в односторонньому порядку, що має своїм наслідком неприйняття звітності та іншої податкової документації в електронному вигляді.

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які листи щодо повідомлення суб'єкта господарювання про припинення зобов'язань сторін, визначених договором № 290320121 від 29.03.2012. Одночасно суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про те, що податкова звітність, подана засобами телекомунікаційного зв'язку вважається не прийнятою.

Разом з тим, як зазначає позивач, внаслідок припинення дії договору в односторонньому порядку, податкові накладні та розрахунки коригування, що вказані в прохальній частині адміністративного позову, не були прийняті контролюючим органом.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори, що виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Адміністративним договором у розумінні п. 14 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Виходячи зі змісту ч. 2 статті 4 названого Кодексу, спори, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів, мають публічно-правовий характер.

Таким чином, публічно-правовий спір, який виник з приводу укладання та виконання договору, зміст якого складають права та обов'язки сторін щодо реалізації владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведене, вивчивши договір про визнання електронних документів, з розірвання якого виник даний спір, суд приходить до висновку, що названий договір є адміністративним, виходячи з такого.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У той же час, на контролюючі органи покладено функції з надання послуг електронного цифрового підпису (пп. 191.1.44 п. 191.1 ст. 19 ПК України), а також пп. 20.1.7 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючим органам надано право на отримання від платників податків, платників єдиного внеску та надання у межах, передбачених законом, документів в електронному вигляді.

Принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису, визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, яка затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008р. № 233, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2008р. за № 320/15011 (далі по тексту - Інструкція № 233).

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції закріплено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів в електронному вигляді платник податків, серед іншого, має заповнити та подати до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору про визнання електронних документів, а орган ДПС де зареєстрований платник податків, на його запит, приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів; звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС; після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Таким чином, вступаючи в договірні правовідносини, контролюючий орган діяв з метою реалізації владних управлінських функцій щодо виконання покладених на нього Податковим кодексом України функцій.

Однією із ознак, що дозволяють відрізнити адміністративний договір від цивільно-правового, є мета його укладання. Оскільки сфера функціонування адміністративного договору - це відповідна система державного управління на будь-якому ієрархічному рівні, то метою адміністративних договорів є реалізація функцій держави, а більш конкретно - реалізація повноважень того чи іншого органу. У свою чергу мета цивільно-правових договорів - це задоволення потреб суб'єктів цивільно-правових відносин, отримання прибутку та відповідних (майнових чи немайнових) матеріальних благ - об'єктів цивільного обороту.

Мета укладення договору про визнання електронних документів позбавлена ознак, що притаманні меті цивільно-правових угод. Натомість, зазначений договір було укладено податковим органом для виконання покладених на нього повноважень у сфері адміністрування податків, зборів та інших обов'язкових платежів. Вступаючи у договірні правовідносини, що є предметом розгляду даної адміністративної справи, відповідач не мав за мету набуття майнового блага, а сторони не були вільні у визначенні умов договору.

За цим договором на контролюючий орган покладено обов'язок забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп'ютерну обробку, що у свою чергу, звільняє платника податків від обов'язку подання таких документів у паперовому вигляді.

Отже, суб'єкт владних повноважень, шляхом укладання договору про визнання електронних документів, реалізував у формі адміністративного договору повноваження на здійснення адміністрування податків, зборів, платежів.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо припинення договору про визнання електронних документів, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.100-108), посилаючись на вжиття заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи, передбачених п. 12.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. №1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за № 1562/20300, контролюючим органом було розірвано договір в односторонньому порядку.

При цьому, як вже зазначалось та підтверджується матеріалами справи, позивача не було повідомлено про припинення зобов'язань по договору про визнання електронних документів.

Фактично ж, матеріали справи свідчать на користь того, що з платником податків припинено договір в односторонньому порядку у зв'язку з встановленням відповідно до рапорту від 24.05.2016 та доповідної записки від 25.05.2016 №5749/28-10-41-9-22 того, що позивач за зареєстрованою адресою не знаходиться.

Наведене стало підставою для висновку податкового органу щодо порушення платником податків умов договору та наявності підстав для його розірвання згідно пункту 4 розділу 6 Договору.

У той же час, відповідно до названого пункту договору (а.с.16), орган ДФС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

Однак, в ході розгляду справи відповідач не довів відповідними засобами доказування наявність обставин, визначених пунктом 4 розділу 6 вказаного договору, для одностороннього розірвання договору, а саме факт ненадання позивачем нового посиленого сертифіката відкритого ключа або факт зміни позивачем місця реєстрації. Також відповідачем не доведено наявність законних підстав для одностороннього розірвання вказаного договору, а судом таких не встановлено.

Крім того, твердження відповідача про зміну позивачем місця реєстрації та неповідомлення про це відповідача, суб'єктом владних повноважень не підтверджено належними доказами, у той час як позивачем надано до матеріалів справи: 1) копію договору суборенди від 11.08.2014 №1108, в якому - ТОВ «Вторметекспорт» - Орендар, передав в суборенду ТОВ «Ферко» нежитлове приміщення за адресою м. Київ, вул. Глибочицька, 17, літ. 1 А, корпус №2, кімната 101; 2) додаток №1 до Договору Акт приймання-передачі приміщення від 11.08.2012; 3) Акти здачі-прийняття робіт між ТОВ «Ферко» та ТОВ «Вторметекспорт»; 4) Платіжні доручення на сплату орендної плати; 5) Рахунки на оплату оренди; 6) Картку рахунку 631 в якому відображено плату за орендоване приміщення за період січень 2014 - грудень 2016, згідно з якими позивач отримав в оренду нежитлове приміщення, що знаходиться за вказаною адресою для використання як офісні приміщення.

Суд відхиляє доводи контролюючого органу, викладені в письмових запереченнях від 04.10.2016 вх. №75813/16 з приводу того, що договір оренди приміщення укладено 11.08.2014 із строком дії 1 рік, при цьому не надано додаткові угоди чи будь-які інші документи, що підтверджують продовження строку дії договору, адже відповідачем залишено поза увагою п.2.4 Договору, в якому вказано, що якщо до закінчення строку дії договору жодна сторона не вимагатиме його припинення чи зміни, тоді договір вважається пролонгованим на той самий строк на тих самих умовах. Матеріали справи не містять в собі вимоги ТОВ «Вторметекспорт» про припинення дії договору.

Посилання відповідача на те, що Позивачем жодного належного документу надано не було (щодо підтвердження місцезнаходження), що, на переконання відповідача зайвий раз підтверджує відсутність фактичного ведення господарської діяльності за адресою м. Київ, вул. Глибочицька, 17, літ. 1 А, корпус №2, судом відхиляються, адже суб'єкт владних повноважень, в контексті глави 6 КАС України, не вказує, якого конкретно належного документу позивачем не надано.

За таких обставин суд дійшов переконання про те, що надані позивачем вказані вище докази, підтверджують достовірність зазначеної в Договорі адреси місцезнаходження позивача і спростовують припущення відповідача про інакше.

При цьому, суд відзначає, що самі по собі твердження відповідача про відсутність позивача за зареєстрованим своїм місцезнаходженням є необґрунтованими і не беруться судом до уваги, оскільки дана обставина не свідчить про зміну юридичної особи місця реєстрації, як помилково вважає відповідач. Відповідним доказом зміни юридичною особою офіційного місцезнаходження є дані з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, яких відповідач до суду не представив.

З цих же мотивів суд також не бере до уваги надані відповідачем письмові пояснення від 31.08.2016, в яких зазначено, що в рамках досудового розслідування кримінальної справи №0000152 встановлено, що фактично позивач провадить господарську діяльність за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, буд. 67/69, адже матеріали досудового слідства не є належними доказами встановлених в рамках досудового розслідування обставин до набрання вироком суду законної сили.

Крім того, згідно п. 12.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. №1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011р. за № 1562/20300, керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби приймається рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. № 18-ОПП, який в свою чергу і в установленому ч. 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» порядку вживає подальших заходів щодо підтвердження юридичною особою офіційних відомостей.

Слід також зазначити, що відсутність юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням може мати значення для внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вирішення питання про припинення цієї юридичної особи, анулювання реєстрації платника ПДВ тощо. Водночас, відсутність посадових осіб юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням не є перешкодою для подання податкових декларацій, інших звітних документів, обов'язковість подання яких передбачена законом, а також не визначено п. 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів як підстава для одностороннього розірвання цього договору.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2015 № К/800/23559/13.

Таким чином, доводи позивача про неправомірність одностороннього розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів є обґрунтованими і підтверджуються достатніми доказами. Натомість відповідач, на якого Кодексом адміністративного судочинства України покладено тягар доказування правомірності вчинених дій, не спростував доводів позивача і наданих ним доказів та не довів наявність підстав для одностороннього розірвання вказаного договору.

Отже, враховуючи неправомірність одностороннього розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів, що негативно обмежило і порушило права позивача та його законні інтереси на подання податкової звітності в електронному вигляді, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню

Вирішуючи спір в іншій частині позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.1. Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: a) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: a) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п. 201.4 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.10 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач у наведений строк надсилав ряд податкових накладних, для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 11 Підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

З 1 лютого 2015 реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладці та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, виписані за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 Кодексу, Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Отже, Кодексом визначено обов'язок з реєстрації податкових накладних та, в той же час, не визначено можливих підстав для відмови у реєстрації податкової накладної в Реєстрі, натомість передбачено певні негативні наслідки для учасників господарських правовідносин у випадку невиконання такого обов'язку.

При цьому, встановлення порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, нормами Кодексу, делеговано Кабінету Міністрів України.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї (далі - податкова накладна та/або розрахунок коригування), до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Реєстр) платників податку на додану вартість - продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку - покупцям товарів (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, які містяться у Реєстрі визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 p. № 1246 (далі-Порядок).

Згідно п. 2 Порядку, внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації платникові податку, який здійснює реєстрацію, видається квитанція в електронній формі, у якій наводяться реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про постачальника (продавця) товарів (послуг), дата і час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис ДФС, підлягає шифруванню та надсилається платникові податку, який здійснює реєстрацію, засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається у ДФС (п. 8 Порядку).

Причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є, зокрема, наявність помилок (пп.1 п.9 Порядку).

Однак, а ні Податковим кодексом України, а ні Порядком, а ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не конкретизуються помилки (не наводиться перелік), виявлення яких унеможливлює реєстрацію податкової накладної.

Слід зазначити, що зазначена відсутність законодавчого регулювання підстав можливого повернення податкової накладної суттєво порушує права платника податку.

Так, судом встановлено, що фактично підставою для відмови позивачу у прийнятті податкових накладних та розрахунків коригування є розірвання договору про визнання електронної звітності.

У відповідності до п. 2 розділу II Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233 (надалі - Інструкція № 233) для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі.

У відповідності до п. 7 Інструкції № 233 підставою для прийняття податкового документа в електронному вигляді є: його відповідність затвердженому формату (стандарту); підтвердження ЕЦП платника податків та його посадових осіб, підписи яких є обов'язковими для звітів в паперовій формі за умов, встановлених в ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис"; чинність відповідного посиленого сертифіката ключа під час накладання ЕЦП (підтверджується за допомогою позначки часу, отриманої від акредитованого центру сертифікації ключів, або якщо до моменту одержання електронного документа строк дії відповідного сертифіката не був закінчений або відповідний сертифікат не був скасований/ блокований).

Як встановлено судом, між позивачем та контролюючим органом укладено договір про визнання електронних документів № 290320121 від 29.03.2012. Дії по розірванню даного договору в односторонньому порядку в рамках даної справи визнані судом протиправними.

Пунктом 3 ч. 6 договору визначено, що договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податку подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Згідно з приписами п. 5 ч. 6 договору у разі припинення дії договору надісланий платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що строк дії сертифікатів відкритих ключів електронного цифрового підпису позивача сплинув на час виникнення спірних правовідносин, що свідчить про відсутність законних підстав для не прийняття до реєстрації податкових накладених і розрахунків коригування.

При чому, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що направлення податкової накладної та прийняття її до Реєстру охоплюється поняттям реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідно до положень п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо відмови у прийнятті для реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до податкових накладних та визнати прийнятими та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні і розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, вимога позивача про зобов'язання відповідача виконувати названий вище договір, на думку суду, задоволенню не підлягає з огляду на те, що дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів від 29.03.2012 року № 290320121 визнані протиправними, а отже, в силу положень нормативно-правових актів, даний договір підлягає виконанню сторонами.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність постановлення рішення щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує з Державного бюджету України на користь позивача фактично здійснені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 37, 50 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів від 29.03.2012 року № 290320121.

3. Визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо відмови у прийнятті для реєстрації податкових накладних товариства з обмеженою відповідальністю «Ферко» № 21 від 25.05.2016, № 8 від 03.06.2016, № 12 від 10.06.2016, № 11 від 14.06.2016, № 9 від 03.06.2016, № 10 від 14.06.2016 та розрахунки коригування до податкових накладних: № 5559//683 від 30.06.2016, № 2034//679 від 26.07.2016, № 1334//679 від 16.06.2016, № 5708//683 від 31.07.2016, № 1039//679 від 13.06.2016, № 785//679 від 09.06.2016, № 5166//683 від 31.05.2016, № 218//280 від 18.07.2016, № 2 від 05.07.2016, № 2 від 03.06.2016, № 2/2 від 27.07.2016, № 3/2 від 30.05.2016, № 1/2 від 08.07.2016, № 1 від 11.07.2016, № 1/2 від 27.07.2016, № 8/2 від 25.07.2016, №117 від 14.06.2016, № 1/2 від 18.07.2016, № 1 від 15.06.2016, № 5 від 20.07.2016, № 2 від 15.06.2016, № 69 від 07.06.2016, № 67 від 26.07.2016, № 1 від 31.05.2016, № 1/2 від 24.05.2016, № 2 від 31.05.2016, №1 від 31.05.2016, № 27/2 від 25.05.2016, № 2/2 від 01.06.2016, № 1/2 від 14.06.2016, № 2/2 від 31.05.2016, № 1 від 07.07.2016, № 1 від 22.07.2016, № 240513 від 24.05.2016, №1/1 від 13.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 5/2 від 06.05.2016, № 28/2 від 25.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 18 від 13.05.2016, № 19 від 20.05.2016; № 20 від 26.05.2016, № 4 від 01.06.2016, № 5 від 01.06.2016, № 6 від 03.06.2016, № 7 від 03.06.2016.

4. Визнати прийнятими та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних видані товариством з обмеженою відповідальністю «Ферко» наступні податкові накладні: №21 від 25.05.2016, № 8 від 03.06.2016, № 12 від 10.06.2016, №11 від 14.06.2016, №9 від 03.06.2016, № 10 від 14.06.2016.

5. Визнати прийнятими та зареєстрованими Єдиному реєстрі податкових накладних наступні розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних: № 5559//683 від 30.06.2016, № 2034//679 від 26.07.2016, № 1334//679 від 16.06.2016, № 5708//683 від 31.07.2016, № 1039//679 від 13.06.2016, № 785//679 від 09.06.2016, № 5166//683 від 31.05.2016, № 218//280 від 18.07.2016, №2 від 05.07.2016, №21 від 03.06.2016, №2/2 від 27.07.2016, №3/2 від 30.05.2016, № 1/2 від 08.07.2016, №1 від 11.07.2016, №1/2 від 27.07.2016, № 8/2 від 25.07.2016, № 117 від14.06.2016, № 1/2 від18.07.2016, № 1 від 15.06.2016, № 5 від 20.07.2016, №2 від 15.06.2016, № 69 від 07.06.2016, № 67 від 26.07.2016, № 1 від 31.05.2016, №1/2 від 24.05.2016, №2 від 31.05.2016, №1 від 31.05.2016, №27/2 від 25.05.2016, №2/2 від 01.06.2016, № 1/2 від 14.06.2016, №2/2 від 31.05.2016, № 1 від 07.07.2016, № 1 від 22.07.2016, №240513 від 24.05.2016, №1/1 від 13.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 5/2 від 06.05.2016, № 28/2 від 25.05.2016, № 8/2 від 26.05.2016, № 18 від 13.05.2016, № 19 від 20 05.2016, № 20 від 26.05.2016, №4 від 01.06.2016, №5 від 01.06.2016, №6 від 03.06.2016, № 7 від 03.06.2016.

6. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

7. Стягнути на користь ТОВ «Ферко» () понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 5512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя А.Б. Федорчук