Справа № 820/10563/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Київ К/800/9497/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Усенко Є.А. Юрченко В.П.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Красноградський млин» до Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Красноградський млин» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, Державна податкова інспекція) від 02.10.2015 року:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 315 861,00 грн., у тому числі 210 574,00 грн. - основний платіж, 105 287,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 231 904,00 грн., у тому числі 184 875,00 грн. - основний платіж та 46 219,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання у вигляді адміністративного штрафу та інших санкцій (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДФС) у розмірі 365 400,00 грн.;

- № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у розмірі 4 805,95 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, позов задоволено, скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 02.10.2015 року №, №, №, №.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивачем цілком правомірно сформовано витрати та податковий кредит з огляду на наявність у платника податку (позивача у справі) належним чином оформлених первинних документів та реальність здійснення господарських операцій. Щодо неподання звіту про контрольовані операції то суди дійшли висновку про відсутність у позивача такого обов'язку з огляду на те, що господарські операції проведені позивачем з ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» не підпадають під визначення контрольованих та фактично були оподатковані за ставкою 20%. Суди також зазначили, що позивачем надано підтверджуючі документи до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, що спростовує твердження контролюючого органу про їх відсутність.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 21.09.2015 року №70/20-16-22/31889680.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, позивачем порушено вимоги:

- п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 184 875,00 грн.;

- пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 210 574,00 грн.;

- пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, що полягало у неподанні по строку звітної дати (до 01.05.2015 року) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, звіту про контрольовані операції за 2014 звітний рік;

- п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (далі - Положення № 637), що полягало у відсутності у позивача підтверджуючих документів до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо заниження витрат та завищення податкового кредиту вмотивовано тим, що господарські операції між Товариством та його контрагентами ТОВ «Інтермаркет Груп» та ТОВ «Будкомплект» не спрямовані на настання реальних правових наслідків (не мають реального характеру), оскільки надані позивачем первинні документи оформлені з недоліками та мають невідповідності, зокрема, у товарно-транспортній накладній не вказано конкретний вид товару, що доставлявся, вид палива, вказаного у сертифікатах якості (паливо пічне) невідповідає паливу зазначеному у податкових та видаткових накладних (пічне паливо нафтове), неправильне зазначення місцезнаходження контрагента позивача у податковій накладній, невідповідність заводського номеру турбокомпресора, крім того контролюючий орган зазначає про порушення п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України при оформленні податкової накладної від 28.01.2015 року, оскільки поставка відбулась 12.02.2014 року, а оплата - 05.02.2014 року, таким чином, вищезазначене, на думку Державної податкової інспекції, свідчить, що господарські операції позивача з вказаними контрагентами фактично не спричинили реального настання правових наслідків, зокрема, і щодо формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Також контролюючий орган дійшов висновку про неподання позивачем в установлений законом термін до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику і митну політику, звіту про контрольовані операції за 2014 рік при здійсненні господарських операцій з пов'язаною особою ПАТ «Харківська бісквітна фабрика», яке протягом 2013 року та станом на початок звітного 2014 року при відвантаженні товару на експорт застосовувало нульову ставку з ПДВ, тобто сплачувало ПДВ за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена Податковим кодексом України, станом на 01.01.2014 року.

Порушення ж п. 2.11 глави 2 Положення № 637 контролюючий орган обґрунтував тим, що у позивача відсутні підтверджуючі документи до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків Державною податкової інспекцією прийнято оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 02.10.2015 року №, №, №, №.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Так, відповідно до пп. 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Конкретний склад витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та порядок їх визначення регламентовано в ст. 138 Податкового кодексу України.

За приписами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

А, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

За змістом положень п. 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, зокрема податковими накладними.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та контрагентами ТОВ «Інтермаркет Груп» та ТОВ «Будкомплект» укладено договори поставки від 23.12.2013 року № 1-231213 та від 06.11.2012 року № 33, згідно яких позивач придбав у вказаних контрагентів турбокомпресор та пічне паливо нафтове.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинами, що спростовують позицію державного податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку, встановлено реальне виконання договорів поставок, укладених з контрагентами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених первинних документів (податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, товарно - транспортні накладні, подорожній лист, посвідчення про відрядження, журнал реєстрації довіреностей, довідка про рух пічного палива, сертифікати якості).

Судами також встановлено використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності, зокрема, придбаний турбокомпресор був введений Товариством в експлуатацію в лютому 2014 року, що підтверджується бухгалтерською довідкою, декларацією з податку на прибуток, актом інвентаризації, а придбане пічне паливо нафтове було використано для роботи зерносушилки, яка перебуває на балансі позивача та працює саме на вказаному виді палива, що підтверджується відповідними договорами, бухгалтерською довідкою, довідкою про рух пічного палива.

Щодо недоліків податкової накладної від 28.01.2014 року № 29 то як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, вказане місцезнаходження контрагента ТОВ «Інтермаркет Груп» відповідає адресі, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців, а отже враховуючи ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» вказана інформація є достовірною. Крім того, позивач також правомірно включив податкову накладну від 28.01.2014 року до податкового кредиту лютого 2014 року, оскільки вказана податкова накладна включена Товариством до реєстру виданих та отриманих податкових накладних саме за лютий 2014 року під № 8 (т. 2 а.с. 171) та у графі 2 вказана дата - 11.02.2014 року, тобто після здійснення 05.02.2014 року оплати (настання першої події).

Суди попередніх інстанцій також цілком правомірно зазначили, що позивачем надано товарно - транспортні накладні, які оформлені належним чином, мають всі обов'язкові реквізити, з їх змісту можна ідентифікувати товар (пічне паливо нафтове), що перевозиться та його кількість і вартість, а також учасників такого перевезення (транспортування) - ТОВ «Красноградський млин» та ТОВ «Будкомлект». Крім того, наявність транспортних документів на перевезення товарно - матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток не є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, оскільки є доказом саме факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується наявними в матеріалах справи належно оформленими видатковими накладними.

Безпідставними є також посилання відповідача на невідповідності заводського номера компресора та невідповідність виду палива, вказаного у сертифікатах якості (паливо пічне), паливу зазначеному у податкових та видаткових накладних (пічне паливо нафтове), оскільки, по-перше, позивачем на спростування вказаного надано відповідні фотографії з яких вбачається заводський номер компресора, а по-друге, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Отже, висновки податкового органу щодо порушення позивачем вимог Податкового кодексу України щодо формування витрат та податкового кредиту не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, спростовуються належними та допустимими доказами, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали належний правовий аналіз у їх сукупності.

Щодо неподання ТОВ «Красноградський млин» звіту про контрольовані операції за 2014 звітний рік колегія судів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Звіт про контрольовані операції за 2014 рік подається до 1 травня 2015 року і формується з урахуванням норм ст. 39 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року (п. 2 р. ІІ Прикінцеві положення Закону України від 28.12.2014 року № 72-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням»).

Відповідно до пп. 39.2.1.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) для цілей цього Кодексу контрольованими операціями визнаються господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - резидентами, які: задекларували від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за попередній податковий (звітний) рік; застосовують спеціальні режими оподаткування станом на початок податкового (звітного) року; сплачують податок на прибуток підприємств та/або податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена відповідно до цього Кодексу, станом на початок податкового (звітного) року; не були платниками податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість станом на початок податкового (звітного) року.

Отже, контрольованими, зокрема, визнаються господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - резидентами, які сплачують податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена відповідно до цього Кодексу, станом на початок податкового (звітного) року.

Враховуючи вказане, контролюючий орган дійшов висновку, що позивач зобов'язаний подати звіт про контрольовані операції за 2014 рік, оскільки ним були проведені господарські операції з пов'язаною особою ПАТ «Харківська бісквітна фабрика», яке згідно податкової звітності за 2013 - 2014 роки з ПДВ протягом 2013 року та станом на початок звітного 2014 року при відвантаженні товару на експорт застосовувало нульову ставку з ПДВ, тобто сплачувало ПДВ за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена Податковим кодексом України, станом на 01.01.2014 року.

Підпункт «б» п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України визначає, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг в разі експорту товарів є дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України.

Судами встановлено, що згідно з розшифровкою р. 2.1. декларації з податку на додану вартість ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» за січень 2014 року першу вантажну митну декларацію з експорту товарів № 807100001/2014/000209 підприємство оформило 09.01.2014 року, а отже станом на 1 січня 2014 року ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» не мало податкових зобов'язань щодо сплати ПДВ за операціями з постачання товарів/послуг в режимі експорту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом «а» пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України ставка податку на додану вартість по експортних операціях становить 0 відсотків.

Форма податкової декларації з податку на додану вартість, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492 (що діла в 2014 році), в рядку 2.1 - операції з вивезення товарів за межі митної території України в колонці «сума податку на додану вартість» вже містить значення « 0», тобто не підлягає заповненню.

Отже, аналіз вищезазначених норм податкового законодавства дає можливість зробити висновок, що наявність експортних операцій, які оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 0 відсотків не впливає на суму податкових зобов'язань і суму податкового кредиту звітного податкового періоду та не призводить до сплати податку до бюджету.

Оскільки пп. 39.2.1.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України встановлює саме факт сплати податку на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна) у якості обов'язкової ознаки контрольованих операцій, то його відсутність виключає можливість віднесення операцій платника податку до контрольованих.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, суди дійшли правомірного висновку, що відповідачем не надано доказів та обґрунтувань на підтвердження висновку про те, що ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» сплачувало податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна) станом на початок 2014 податкового (звітного) року.

Також, судами попередніх інстанцій не виявлено (не встановлено) й інших ознак контрольованих операцій, встановлених пп. 39.2.1.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Натомість судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно додатків 8, 9, 10 акту перевірки вартість товарів (робіт, послуг) по операціям ТОВ «Красноградський млин» та ПАТ «Харківська бісквітна фабрика» у 2014 році включає податок на додану вартість за ставкою 20 %, а отже такі господарські операції були оподатковані податком на додану вартість за основною (базовою) ставкою 20 %, передбаченою пп. «а» п. 193.1 ст. 193 та п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України, що також не заперечувалось контролюючим органом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність з боку позивача порушення вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, щодо неподання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику звіту, про контрольовані операції за 2014 звітний рік, а відтак збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання у вигляді адміністративного штрафу та інших санкцій у розмірі 365 400,00 грн., згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 02.10.2015 року № , є безпідставним.

Правомірного висновку дійшли суди попередніх інстанцій і щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 02.10.2015 року № , яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у розмірі 4 805,95 грн., з огляду на наступне.

Так, у відповідності до вимог п. 2.11 Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

А, згідно п. 2.12 Положення № 637 фізичні особи - довірені особи підприємств (юридичних осіб), які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного електронного платіжного засобу або особистого електронного платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, що визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала тощо) разом з невитраченим залишком готівки.

Розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця (ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Пунктом 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року № 436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що використання готівкових коштів по звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 17.07.2014 року № 208, на придбання будматеріалів в ТОВ «Будмен» (гіпермаркет за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 119-А) на суму 4 805,95 грн. підтверджується чеком з роздруківкою документу в підтвердження оплати товарів електронним платіжним засобом - карткою та випискою ПАТ КБ «Приватбанк» по картці.

Таким чином, твердження контролюючого органу про відсутність у позивача підтверджуючих документів до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 17.07.2014 року № 208 на суму 4 805,95 грн., є безпідставними.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судових рішень.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі № 820/10563/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Є.А. Усенко

В.П. Юрченко