Справа № 803/2357/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Київ К/800/45634/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Волинської митниці ДФС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гербор-Холдінг» до Волинської митниці ДФС про скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Гербор-холдінг» звернулось до суду з позовом до Ягодинської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Волинська митниця ДФС, у якому просило скасувати рішення Ягодинської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2013 року № 205000006/2013/000108/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01 листопада 2013 року № 205120000/2013/00013.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Волинською митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (фурнітура меблева), що ввозилися на територію України, прийняте необґрунтоване рішення щодо її коригування.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року, позов задоволено: оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови визнано протиправними та скасовано.

У поданій касаційній скарзі Волинська митниця ДФС, із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 січня 2006 року між ТОВ «Гербор-Холдінг» та підприємством «Gamet» укладено контракт № 002-UA/06EX, відповідно до умов якого останнє взяло на себе зобов'язання продавати позивачу товари в асортименті (фурнітура меблева).

24 жовтня 2013 року декларантом з метою розмитнення товару «фурнітура меблева з недорогоцінних металів» до митного органу декларацію митною вартості, разом з якою позивачем подані наступні документи: контракт від 20 січня 2006 року № 002-UA/06EX з додатками; рахунок-фактура на транспортні послуги від 24 жовтня 2013 року, рахунок фактура (інвойс) від 23 жовтня 2013 року № FVE00591/SA/13; міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) від 23 жовтня 2013 року № 1865700; сертифікати про походження товару PL/MF/AD0194340 та PL/MF/AD0194345; копія митної декларації країни відправлення 13PL432010E0145600; розрахунок ціни (калькуляція); прейскурант (прайс-лист) виробника товару; специфікація також інші некласифіковані документи.

Посадовою особою митного органу в декларації митної вартості зроблено запис про необхідність подання у порядку статті 53 Митного кодексу України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: прайс-листи виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовані спеціалізованими експертними організаціями, інформацію біржових організацій про вартість сировини; розрахунок ціни (калькуляція), страхові документи, що містять відомості про вартість страхування.

01 листопада 2013 року ТОВ «Гербор-Холдінг» до зазначеної декларації митної вартості подало наступні документи: листи виробника; прайс-лист та калькуляція виробника; сертифікати (висновки) про якісні та вартісні характеристики товару; документи, що підтверджують оплату поставок.

Крім того, 01 листопада 2013 року ТОВ «Гербор-Холдінг» подало до митниці висновок експерта Волинської торгово-промислової палати від 30 жовтня 2013 року № В-480, згідно з яким вартість товару, зазначена у фактурі від 23 жовтня 2013 року № FVE00591/SA/13 до контракту від 20 січня 2006 року № 002-UA/06EX з підприємством «Gamet» та прайс-листів підприємств-продавців, станом на 04 лютого 2013 року відповідає рівню цін, який панує на ринку меблевої фурнітури.

01 листопада 2013 року митницею відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 205120000/2013/00013 з мотивів невідповідності граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 Митного кодексу України, та рішення про коригування митної вартості товарів від 01 листопада 2013 року № 205000006/2013/000108/2.

Рішенням від 01 листопад 2013 року № 205000006/2013/000108/2 про коригування митної вартості товару митний орган визначив митну вартість товару, що ввозився за контрактом від 20 січня 2006 року № 002-UA/06EX, за ціною 5,00 дол. США за одиницю (76844,20 доларів за партію), з різницею митної вартості на загальну суму 46148,38 дол. США з вартістю, визначеною декларантом.

Вважаючи зазначене рішення митного органу та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із протиправності оскаржуваних картки відмови та рішення про коригування митної вартості товару як таких, що прийняті за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій, із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. При цьому, подані документи, копії яких наявні у справі, містять усі необхідні відомості, необхідні для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Окремо судами попередніх інстанцій зазначено, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною договору, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваних рішення митниці та відповідної картки відмови.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Волинської митниці ДФС відхилити, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: