Справа № П/811/906/16
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року справа № П/811/906/16

П/823/41/16

м. Черкаси

09 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Орленко В.І., суддів Тимошенко В.П., Гараня С.М.,

за участю секретаря Дудки Г.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2016 року з Кіровоградського окружного адміністративного суду до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною податкову консультацію та зобов'язання вчинити дії.

В позовній заяві ОСОБА_2 просить: визнати недійсною надану Державною фіскальною службою України індивідуальну податкову консультацію у формі листа від 28.01.2016 №917/П/99-99-17-03-03-14 та зобов'язати Державну фіскальну службу України надати їй нову індивідуальну письмову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що листом Державної фіскальної служби України від 28.01.2016 №917/П/99-99-17-03-03-14 позивачу надано податкову консультацію щодо оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду. Позивач не погоджується зі змістом податкової консультації та зазначає, що операція з отримання орендарем від орендодавця компенсації витрат за спожиті орендарем комунальні послуги та електричну енергію не є обєктом оподаткування, оскільки орендодавець не здійснює операцій з постачання орендарю комунальних послуг та електричної енергії, вартість спожитих орендарями комунальних послуг та електричної енергії відшкодовується орендарю окремо та не включається орендарем до складу орендної плати. Суми таких коштів оплачуються орендарем у вигляді відшкодування (компенсації) орендодавцю вартості спожитих комунальних послуг та електричної енергії та не можуть включатись орендодавцем до бази оподаткування.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи в судове засідання не з'явився, до суду надійшли клопотання позивача та представника позивача про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що листом Державної фіскальної служби України від 28.01.2016 №917/П/99-99-17-03-03-14 позивачу надано податкову консультацію щодо оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду. Вказана податкова консультація прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом. У вказаній консультації ДФС України дійшла висновку про те, що якщо юридична особа (орендар) компенсує фізичній особі (орендодавцю) вартість спожитих комунальних послуг окремо від орендної плати, то сума зазначеної компенсації підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо на підставі п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до Державної фіскальної служби України із заявою від 28.12.2015 про надання податкової консультації щодо оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду.

У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначає, що вона має у власності нежитлове приміщення загальною площею 43,0 кв.м., яке розташоване у м. Кіровоград.

Це приміщення позивач здає в строкове платне користування юридичній особі згідно договору оренди №4/15 від 23.03.2015. За умовами вказаного договору, орендна плата перераховується на рахунок ОСОБА_2 у банку не пізніше 10 числа поточного місяця. Відповідно до договору оренди до розміру орендної плати не включається вартість електроенергії та інших комунальних послуг, спожитих в орендованому приміщенні, які компенсуються та сплачуються орендарем орендодавцю окремо згідно показів лічильників, відповідно до рахунків, що виставляються орендодавцю обслуговуючими організаціями.

Заявник зазначає, що при перерахуванні коштів за оренду орендар, як податковий агент, утримує та перераховує до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. З цих грошей ОСОБА_2 сплачує всі комунальні платежі, згідно показів лічильників, відповідно до рахунків, що виставляються їй обслуговуючими організаціями, які компенсуються орендарем.

Під час компенсації коштів за комунальні платежі орендарем, з ОСОБА_2 як орендодавця також утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що на думку заявника, є подвійним оподаткуванням, так як з отриманого доходу (орендної плати) податки вже утримані та перераховані до бюджету, а компенсація це і є комунальні платежі за майно, яке використовує орендар і, на думку заявника, не може бути доходом орендодавця. Орендна плата, з якої податковий агент утримує та перераховує до бюджету податки значно перевищує комунальні послуги навіть у зимовий час.

Листом Державної фіскальної служби України від 28.01.2016 №917/П/99-99-17-03-03-14 про розгляд звернення позивач повідомляється, що у разі, якщо юридична особа (орендар) компенсує фізичній особі (орендодавцю) вартість спожитих комунальних послуг окремо від орендної плати, то сума зазначеної компенсації підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо на підставі п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 76 пункту 4 Положення ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов'язаних з діяльністю ДФС.

Відповідно до пункту 8 Методичних рекомендацій щодо надання органами ДПС України письмових податкових консультацій (додаток до листа Державної податкової адміністрації України від 21 січня 2011 року №1600/7/10-1017/220) консультації надаються органом державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку, або вищим органом державної податкової служби, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до пункту 52.5 пункту 52 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з питань, що належать до їх повноважень.

За змістом підпункту 19-1.1.28 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи надають консультації відповідно до цього Кодексу, законодавства з питань сплати єдиного внеску та інформаційно-довідкові послуги з питань оподаткування й іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно зі статтею 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Згідно з п. 53.3 ст. 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (абз. 2 п. 53.3 ст. 53 Податкового кодексу України).

Отже, з наведених правових норм випливає, що податкова консультація, як спосіб роз'яснення практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючий орган, надається останнім з метою допомоги конкретному платнику податків у процесі реалізації ним податкового законодавства при здійсненні господарської діяльності. Податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію податкового органу із застосуванням конкретних норм податкового законодавства, в межах повноважень.

Мета податкової консультації викласти (роз'яснити) платнику податків офіційне розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування, з метою забезпечення правильної одностайної реалізації норми в усіх випадках, на які вона розрахована.

Виходячи із аналізу вищенаведених норм, суд зазначає, що контролюючий орган на звернення позивача з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства має проаналізувати усі норми, що регулюють спірні правовідносини, та норми, на які посилається заявник у своєму зверненні, надати відповідь щодо практичного застосування цих норм з урахуванням конкретних обставин платника податків, дослідивши додані до звернення документи, в тому числі із можливим витребуванням додаткових документів в рамках строку розгляду такого виду звернення.

Встановлено, що предметом оскаржуваної індивідуальної податкової консультації є надання роз'яснень з питань оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду.

Відповідно до частини першої ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) і частини першої ст. 759 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає іншій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 286 ГКУ).

Тобто, основним предметом договору оренди є встановлення розміру орендної плати за користування майном. У межах договорів оренди можливі два варіанти відшкодування витрат за комунальні послуги: в складі орендної плати або окремо від неї.

Законом України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. При цьому, споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України, пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 якого передбачено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України).

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Податкового кодексу України) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Податкового кодексу України (пп. "г" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).

При цьому, додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV ПКУ) (пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст. 168 Податкового кодексу України, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 якої податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Разом з цим, п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу України, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України, за ставкою 1,5 відсотка (пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо юридична особа (орендар) компенсує фізичній особі (орендодавцю) вартість спожитих комунальних послуг окремо від орендної плати, то сума зазначеної компенсації підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо на підставі пп. "г" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

На думку суду, висновки контролюючого органу, наведені у податковій консультації ДФС України від 28.01.2016 №917/П/99-99-17-03-03-14, відповідають нормам податкового законодавства, що регулюють оподаткування доходів фізичних осіб, зокрема, розділу IV Податкового кодексу України

Таким чином, суд вважає, що податкова консультація Державної фіскальної служби України від 28.01.2016 складена без порушення вимог чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Податковим кодексом України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, і підстави для визнання її недійсною відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий В.І. Орленко

Судді В.П. Тимошенко

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлений 26.09.2016.