Справа № 653/2804/16-а
Суддя: Венглєвська Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/2804/16-а
Провадження № 2-а/653/66/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 жовтня 2016 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого- судді Венглєвської Н.Б.

секретаря- Мустафаєва Ф.А.

представника відповідача- Бондарєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області про визнання неправомірними дій по відмові в поновленні та виплаті пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2015 року та зобов`язання відповідача в десятиденний строк взяти на облік та поновити виплату пенсії за віком у розмірі, передбаченому діючим законодавством на час виплати пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням всіх перерахунків і індексації пенсії, у відповідності з Законом України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", виплатити компенсацію частини доходів, за несвєчасну виплату пенсії за період з 01.01.2015 року по день фактичної виплати та виплачувати пенсію в подальшому з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, на вказаний банківський рахунок, починаючи з 01.01.2015 року. Допустити негайне виконання постанови суду в повному об"ємі позовних вимог, шляхом одноразового стягнення боргу по пенсії за період з 01.01.2015 року по день фактичної виплати. Зобов"язати відповідача у відповідності до ст.163 ч.1 п.4 КАС України надати суду протягом 30 днів з дня винесення судового рішення звіт про виконання судового рішення.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з"явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, з мотивів віддаленності місця її проживання від суду. В поданій позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначила, що з 23 лютого 1997 року постійно проживає за кордоном. Місце її постійного проживання посвідчено у посольстві України в Ізраїлі. Позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується нотаріально завіреною копією закордонного паспорту з відміткою про консульський облік у посольстві України в Ізраїлі, який продовжено до 19.11.2016 року. В Україні проживала в АДРЕСА_1. Відповідно до постанови Залізничного району м.Сімферополя АР Крим від 03.07.2012 року Управлінням ПФУ в Залізничному районі м.Сімферополя була призначена та виплачувалась пенсія за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", на банківський рахунок починаючи з 02.04.2012 року. З 01 січня 2015 року виплата пенсії була припинена, у зв"язку з окупацією АР Крим РФ.02.11.2015 року, 09.12.2015 року позивачка зверталася до відповідача та Пенсійного Фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії, починаючи з моменту припинення виплат, а саме з 01.01.2015 року. Листом Пенсійного Фонду України від 30.11.2015 року позивачці було повідомлено, що на ТОТ АР Крим і м.Севастополя органи Пенсійного фонду України не здійснюють свою діяльність. Питання про виплату пенсії може бути вирішено тільки після завершення окупації. Листом Управління ПФУ у Генічеському районі Херсонської області від 08.01.2016 року позивачці повідомлено, що заява про поновлення пенсії розглянута і буде поновлено виплату пенсії тільки після отримання пенсійної справи, яку буде витребувано з ПФ РФ. Пенсійна справа надійшла до УПФ в Генічеському районі Херсонської області 21.07.2016 року, однак до теперішнього часу виплата пенсії не відновлена, а навпаки їй відповідач листом від 03.08.2016 року повідомив про прийняття рішення про відмову у виплаті пенсії, так як пенсіонер повинен особисто з"явитися до ПФУ за місцем проживання, а вона не має зареєстрованого місця проживання в Україні. Мотиви відмови вважає незаконними, які суперечать вимогам діючого законодавства України, а дії відповідача неправомірними. Громадяни України мають рівні конституційні права і свободи і рівні перед законом. Як громадянка України, постійно проживаюча за кордоном, вона має конституційні права як і інші громадяни України, так як Конституція України, міжнародне право та пенсійне законодавство, з урахуваням рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року не допускають обмеження права на отримання пенсії, відповідно до місця проживання та в залежності від укладення міждержавних угод стосовно виплати пенсій, а органи ПФУ позбавлені права на відмову у виплаті пенсії громадянам, за час проживання їх за кордоном. Законом України „Про забезпечення прав і свобод і правового режиму на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року № 1207-УП гарантується виконання конституційних прав громадян України на пенсійне забезпечення в старості. Частиною 2 ст.7 даного Закону передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Правління ПФУ „Про органи, які здійснюють виплату пенсій і надають соціальні послуги громадянам України" Управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області визначено, як орган ПФУ, який здійснює пенсійне забезпечення і надає соціальні послуги особам, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя. Постановою Залізничного районного суду м.Сімферополя від 03.07.2012 року підтвержено її право на отримання пенсії за віком, незалежно від місця проживання. Згідно ст.72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, яке набрало законної сили, доказуванню не підлягають при розгляді інших справ, в який приймають участь ті ж особи. Крім того, ч.1 ст.49 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачає вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії. В даному переліку не міститься підстава припинення виплати пенсії-припинення діяльності органу ПФУ. Вона у встановленому законом порядку звернулася з письмовою заявою до відповідача про поновлення виплати пенсії за віком, на вказаний банківський рахунок. Особистий підпис був посвідчений нотаріально, до заяви були долучені необхідні документи, як додаток до документів, які маються в пенсійній справі. Пенсійна справа зберігається у відповідача, тобто підстав для відмови в поновлені пенсії відсутні. Вимога відповідача щодо особистого надання заяви про виплату пенсії до ПФ не відповідає положенню п.3 Порядку виплати пенсій №234, яка передбачає направлення заяви поштою, однак з обов"язковим посвідчення особистого підпису нотаріально. Нею були дотримані всі вимоги закону щодо подачі заяви про поновлення пенсії, однак вони не враховані відповідачем. Крім того, відповідно до вимог ст.256 КАСУ ч.1 п.1 вважає, що суд зобов"язаний вирішити питання про негайне виконання постанови суду про виплату пенсії, в межах стягнення за один місяць, а також вирішити про негайне виконання виплати всієї суми боргу по виплаті пенсії. Також відповідно до вимог ст.163 ч.1 п.4 КАСУ зобов"язати відповідача про надання звіту про виконання постанови суду.

Представник відповідача за дорученням Бондарєва О.В. в судовому засіданні пред"явлені позовні вимоги позивачки не визнала, так як заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Констицією України. Відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента від 06.04.2011 № 384 Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Статтею 49 ч.2 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного Фонду протягом 10 днів після з"ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наведені норми є чинними, оскільки неконституційними не визнавались. Іншого порядку поновлення виплати пенсії законом не передбачено. Згідно з пп.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об"єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2014 року №28-2, одним з основних завдань управлінь є призначення (здійснення перерахунків) і виплата пенсій, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомога на поховання та інші виплати відповідно до законодавства. Відповідно до Порядку виплати пенсій встановлено, що при поновленні виплати раніше призначеної пенсії до наявних у справі документів особа додає: докмуент про страховий стаж, який не врахований у пенсійній справі,після призначення пенсії; довідку про заробітну плату особи за період страхового стажу до 01.07.2000 року, а починаючи з 01.07.2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку; документи про виникнення обставин, що впливають на розмір пенсії. Відповідно до даного Порядку заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається особисто до органу, що призначає пенсію. Заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів. 03 серпня 2016 року управлінням Пенсійного фонду в Генічеському районі на письмове звернення ОСОБА_1 надано відповідь про відмову в поновленні виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства. Підставою відмови ОСОБА_1 у поновлені і виплату призначеної пенсії є те, що вона не являється громадянкою України, у неї відсутній паспорт громадянки України, вона не проживає на території АР Крим та м.Севастополя та відсутня реєстрація на даній території, права на поновлення пенсії вона не має. У поданій позовній заяві позивачка посилається на норми Конституції України як вищого закону. Однак відповідач в своїй діяльності користується Законом України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування. Позивачка ОСОБА_1 знята з реєстраційного обліку у зв"язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Статею 51 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України.Конституційний суд України від 07.10.2009 року визнав ст.51 як таку, що не відповідає Конституції України, однак Верховною Радою України рішень щодо внесення будь-яких змін до пункту 2 статті 49 та статті 51 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" до теперішнього часу не внесено. Громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон,пенсії не призначаються. Положення вказаної норми неконституційними не визнавались, вони є обов"язковими для всіх громадян, підприємств, установ та організацій і підлягають застосуванню на всій території України. Питання призначення пенсії громадянам України, які постійно проживають за кордоном повинно регулюватися не інакше як міжнародним договором з країною місця проживання. Відповідної міжнародної угоди з державою Ізраїль щодо пенсійного забезпечення громадян України не укладено. Відсутність урегульованих міжнародних відносин з питань пенсійного забезпечення позбавляє можливості вчасно і у повній мірі забезпечувати інтереси як самого громадянина так і нашої держави. Просила врахувати заперечення відповідача при винесені рішення та відмовити в задоволенні позову.

Суд вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

З поданих до позовної заяви документів судом встановлено і представником відповідача в судовому засіданні не оспорюється, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.З 23.02.1997 року позивачка постійно проживає за кордоном в Ізраїлі.До виїзду за кордон проживала в АДРЕСА_1, є громадянкою України, що підтверджується паспортом для виїзду за кордон, виданим 19.11.1996 року, термін дії продовжений до 19.11.2016 року. Позивачка досягла пенсійного віку і їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Управління Пенсійного фонду України м.Сімферополя АР Крим відповідно до постанови Залізничного районного суду м.Сімферополя АР Крим від 03.07.2012 року. Виплата пенсії була припинена 01.01.2015 року, у зв"язку з окупацією АР Крим. 02.11.2015 та 09.12.2015 року позивачка зверталася до УПФ України в Генічеському районі Херсонської області з письмовими заявами про поновлення виплати пенсії. 03.06.2016 УПФ України в Генічеському районі Херсонської області, так як відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року органами, що здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя визначено дане управління ПФ.

Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місяця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Відповідно до ст.7 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" загальнообов"язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівності застрахованих осіб, щодо отримання пенсійних виплат за виконання обов"язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування. Таким чином позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конститція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією , законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Статею 51 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачено,що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від"їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України положення п.2 частини першої ст.49, другого речення ст.51 Закону України „ Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 року визнано таким, що не відповідають Конституції України/ є неконституційними/ та згідно з його п.2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. У урахуванням вищезазначеного рішення КСУ вбачається, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов"язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов"язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа в Україні чи за її межами.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року, в інших правових актах містяться посилання на статті 49,51 Закону або вказується, що пенсійне забезпечення деяких категорій громадян, які проживають за межами України,здійснюється лише на підставі міждержавних договорів. Зокрема, такі положення є у частині третій статті 1, частині другій ст.92 Закону України „Про пенсійне забезпечення" Конституційний суд України вважає, що у зв"язку визнанням неконституційними пункту 2 частини першої ст.49, другого речення ст.51 Закону Верховна Рада України повинна привести положення названих законів у відповідність із рішення КС України. На дані вимоги звернув увагу Верховної ради у п.3 резолютивної частини рішення Конституційний суд України. Суд вважає, що право позивачки на пенсію не може ставитись у залежність від приведення Верховною Радою України у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, що постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року є безумовною підставою для призначення пенсії позивачу. Відповідно до ст.44 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення /перерахунок/ пенсії та необхідні документи подаються до теритоіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіренності, посвідченої нотаріально. Вищезазначені норми позивачкою було дотримано. Відповідач повинен був прийняти заяву про поновлення пенсії та необхідні документи та призначити пенсію за віком з 01.01.2015 року, а саме з моменту припинення виплати. Право на отримання пенсії за віком позивачкою ОСОБА_1 на Україні, як громадянкі України було встановлено постановою Заліничного районного суду м.Сімферополя АР Крим від 03.07.2012 року і не підлягає доведенню. На думку суду дії відповідача про відмову в поновленні пенсії за віком є незаконними і їх слід визнати противоправними та зобов"язати поновити та виплачувати позивачці пенсію за віком визначеним пенсійним законодавством України.

Відповідно до ст.2 ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинств є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, іїхіх посадових і службових осіб, інших суб"єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедивого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Виходячи із змісту наведеної норми, позивач має право на захист з боку суду саме порушеного права, порушення прав особи в майбутньому не може бути підставою для захисту під час розгляду даної справи, оскільки це порушення не може бути умовним, а як слід, захисту підялгають лише ті права, совбоди і інтереси, які порушені з боку органів державної влади. Порушення права позивача будуть захищені та відновлені шляхом визнання противоправними дій Управління ПФ України в Генічеському районі Херсонської області щодо відмови у поновлені та виплаті пенсії за віком та зобов"язання нарахувати та виплачувати пенсію за віком на підставах визначених пенсійним законодавством України.

Відносно позовних вимог позивача про виплату пенсії з урахуванням індексації пенсії, то в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.Законом України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" відповідач керується при призначенні і виплаті пенсії. Даний закон не передбачає відшкодування інфляційних втрат у разі несвоєчасного призначення чи перерахунку пенсій. Також суд вважає необгрунтовану вимогу позивача про негайне виконання в повному обсязі рішення суду. Відповідно до ст.256 КАС України постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів виконуються негайно у межах суми стягнення за один місяць. Даною нормою також передбачено право суду, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи звернути до негайного виконання постанову суду у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів. Однак в позові позивач не навів обставин, в силу яких слід допустити негайне виконання постанови суду в повному обсязі. Відповідно до ст. 257 КАС України У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні, також може бути покладено обов"язок на відповідних суб"єкт владних повноважень щодо забезпечення виконання рішення суду, що просить позивач. Суд вважає, що позивачка не в повній мірі і не обгрунтовано довела необхідність вжиття таких заходів, тому на думку суду підстав для застосування ст.257 КАС України не має і суд вважає, що дані вимоги заявлені передчасно.

Керуючись ст.2 Закону України „Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.4, 7, 44, 49, 51 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". 10, 11, 18, 71, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати противоправними дії Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської поновити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі, визначених пенсійним законодавством України відповідно до Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2015 року.

В іншій частині заявленого позову відмовити.

На постанов суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області .

Суддя: Н.Б. Венглєвська