Справа № 199/6563/16-а
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/6563/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

17.10.2016 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Руденко В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона з 21.08.2015 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську та їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На теперішній час вона працює на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради та є особою місцевого самоврядування. Призначена пенсія їй з моменту призначення, а саме з 21.08.2015 року, не виплачувалася. Для захисту своїх прав та законних інтересів вона звернулася до суду з позовом про відновлення та виплати їй пенсії. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі № 199/8828/15-а, (2-а/199/166/15) від 03.12.2015 року було винесено рішення, яким були задоволенні її позовні вимоги та визнано противоправними дії Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у поновленні з 21.08.2015 року виплат їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». А також зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська відновити з 21.08.2015 року виплату їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Постанова набрала законної сили. Їй була відновлена виплата пенсії з 21.08.2015 року та виплачувалася по 30.04.2016 року. На даний час призначена пенсія їй з 01.05.2016 року, не виплачується. Відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дане рішення не виконується. На її звернення від 26.08.2016р. до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську, з проханням на виконання рішення суду, переглянути її пенсійну справу і вирішити питання щодо виплати їй пенсії, поверненні недоотриманої пенсії з 01.05.2016р. та продовжити її виплачувати у подальшому на виконання рішення суду, їй було відмовлено. Листом від 05.09.2016 року № 2514/02/33 відповідач повідомив, що перерахунок та виплата їй пенсії здійснена лише за період з 21.08.2015 року по 30.04.2016 року, та повідомив, що в подальшому виконуватися рішення суду не буде, так як у судовому рішення не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату. Та знову вважають, що чинним законодавством виплата пенсії за 2016 рік не передбачена. Такі дії відповідача вважає неправомірними і такими, що порушують її конституційні права на соціальний захист, в тому числі і на пенсійне забезпечення. У зв'язку з чим позивач просила суд визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у поновленні їй пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.05.2016 року та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська відновити з 01.05.2016р. їй виплату пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплатити недоотриману суму пенсії та виплачувати її постійно, а також стягнути судовий збір.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, просив у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 21.08.2015 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську та їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На теперішній час вона працює на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради та є особою місцевого самоврядування. Призначена пенсія їй з моменту призначення, а саме з 21.08.2015 року, не виплачувалася. Для захисту своїх прав та законних інтересів вона звернулася до суду з позовом про відновлення та виплати їй пенсії. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі № 199/8828/15-а, (2-а/199/166/15) від 03.12.2015 року було винесено рішення, яким були задоволенні її позовні вимоги та визнано противоправними дії Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у поновленні з 21.08.2015 року виплат їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». А також зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська відновити з 21.08.2015 року виплату їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Постанова набрала законної сили. Їй була відновлена виплата пенсії з 21.08.2015 року та виплачувалася по 30.04.2016 року. На даний час призначена пенсія їй з 01.05.2016 року, не виплачується.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийняті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний суд України неодноразово розглядав проблеми, пов 'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України виокремлюють певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. Тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

За загальним правилом установленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Конституційний суд України неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України виокремлюють певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. Тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

З огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Качко проти України» від 08 листопада 2005 року (набрало законної сили 08.02.2006р.) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно правових акті, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, судами слід мати на увазі наступне:

-реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматись до уваги;

-у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до закону України «Про державну службу», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших.

Відповідно до ч.3 п.3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 р. тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. особам (крім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

У зв,язку з викладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

За загальним правилом установленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Посилання відповідача на Закони № 213, № 911, якими були внесені зміни до ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст. 37 Закону України «Про державну службу», а саме, тимчасово припинено виплату пенсій особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» є безпідставними, оскільки вказана норма могла діяти тільки до 01.06.2015 року та стосувалась осіб, яким пенсія була призначена відповідно до Закону України «Про державну службу», бо з 01.06.2015 року відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», крім того, позивачу пенсія була призначена з 21.08.2015 року відповідно до Закону України «Про-загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не по Закону України «Про державну службу».

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 від 02.03.2015 року. Закону № 911 від 24.12.2015 р. закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

На теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсія призначається відповідно до Закону України-«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 4 ст. 37 цього Закону підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відпали, і з 21.05.2016 року по теперішній час перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні. Відповідач не виплачує їй пенсію та не поновляє її, порушуючи її право на пенсійне забезпечення.

З огляду на вказане, суд вважає, що виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню з 01 травня 2016року у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до ст.94 КАС України з державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11-12, 17, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.05.2016 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська відновити з 01.05.2016р. ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплатити недоотриману суму пенсії та виплачувати її постійно.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська) на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: