Справа № 127/16250/16-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 жовтня 2016 р. Справа № 127/16250/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Вергелеса Андрія Валерійовича

суддів Дмитришеної Руслани Миколаївни

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України

про: визнання бездіяльності, дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Вінницького міського суду Вінницької області надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності, дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 14.04.2016 р. вона звернулась до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргами на дії працівників міліції та поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3, в якій просила притягнути винних посадових осіб до відповідальності та вжити заходи для розшуку вказаних транспортних засобів, тимчасово їх затримати та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції. Однак за результатами розгляду своєї скарги отримала лист за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р., який не містить ані посилань на скаргу від 14.04.2016 р., ані відповідей на порушені у ній питання. Крім того, відповідь на скаргу позивач ОСОБА_2 вважає необґрунтованою. При цьому зазначає, що відповідачем не вжито жодних заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3, а ті заходи, про які йдеться у листі, є абсолютно неефективними, оскільки протягом тривалого часу не призвели до розшуку транспортних засобів. Крім того, позивач ОСОБА_2 посилається на те, що начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області порушено положення ст. 40 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про звернення громадян" в частині надання обґрунтованої відповіді на її звернення та положення ст.ст. 6, 22, 24, 40 Закону України "Про Національну поліцію" в частині виконання завдань та обов'язків, покладених на Національну поліцію, і, як наслідок, порушення права позивача на здійснення розшуку майна боржника, як складової права на виконання судового рішення. Крім того, позивач ОСОБА_2 стверджує, що бездіяльністю відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких вона зазнала у зв'язку з незаконною бездіяльністю відповідача, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації її життя. Таку шкоду вона оцінює загалом у розмірі 5000 грн., яку просить суд стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

За таких обставин позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом у якому просить суд: визнати бездіяльність, дії начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду її скарги від 14.04.2016 р. незаконними; зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути її скаргу від 14.04.2016 року, надати обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання відповідно до чинного законодавства; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з Державної казначейської служби України; зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Державну казначейську службу України на підставі ст. 267 КАС України подати у місячний строк, з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі, звіт про виконання цього судового рішення.

Позивач в судове засідання не з`явилась. В прохальній частині позову просить про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача (начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області) в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява (вх. №23253 від 27.10.2016 р.) про розгляд справи без їхньої участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача (Державної казначейської служби України) в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 41, ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.04.2016 р. ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою на ім'я його начальника, у якій просила: доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції та поліції, які вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_3, притягнути винних осіб до відповідальності, якщо вони працюють або врахувати таку їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу; надати їй обґрунтовану відповідь на всі питання, що порушені у скарзі від 14.04.2016 р. та раніше поданих нею на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області скаргах, відповідно до чинного законодавства; надати доручення підлеглим особам негайно здійснити розшук належних ОСОБА_3 транспортних засобів, тимчасово їх затримати та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції.

За результатами розгляду даної скарги, листом № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р. за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 позивачу надано відповідь, у якій зазначено, що 04.12.2014 р. до УДАІ УМВС України у Вінницькій області надійшла постанова "Про розшук майна боржника", винесена Староміським ВДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_1, "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак АВ 9400АМ, "RENAULT MASTER", номерний знак НОМЕР_2, та "DAIMLER-BENZ 123" номерний знак НОМЕР_3. В ході перевірки встановлено, що на ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль марки "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_1, та "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак АВ 9400АМ. Після надходження постанови про накладення арешту на зазначені транспортні засоби, з метою її виконання було орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук та затримання вищевказаних транспортних засобів, виставлено картки розшуку автомобілів в базах даних, а також інформацію щодо розшуку таких транспортних засобів внесено до автоматизованої інформаційно-пошукової системи "Відеоконтроль-Рубіж", які функціонують на стаціонарних постах ДПС. В разі виявлення розшукуваного автомобіля автоматизованою інформаційно-пошуковою системою "Відеоконтроль-Рубіж" співробітники ДПС зобов'язанні зупинити зазначений транспортний засіб та діяти у відповідності до інструкцій. Також було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій на вказані автомобілі та виставлено помітку в графі "Розшук" в базі "НАІС ДДАІ". При проведенні інструктажів співробітниками ДПС, які заступають на службу по забезпеченню безпеки дорожнього руху, доводяться орієнтування про розшукувані транспортні засоби та зосереджується увага на їх виявленні. Враховуючи викладене, за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження.

Вказаний лист, на думку позивача, не містить жодної обґрунтованої відповіді на поставлені у скарзі від 14.04.2016 р. питання, а є лише черговою незаконною відпискою, що власне і зумовило звернення останньої до суду з даним адміністративним позовом, у якому вона оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні належної відповіді на її скаргу.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно із ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Закон України "Про звернення громадян".

Так, частиною 1 статті 1 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

В силу положень ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Так, із змісту заявлених позовних вимог та обставин, якими ОСОБА_2 їх обґрунтовує, слідує, що предметом оскарження за даним адміністративним позовом, є бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яка полягає саме у неналежному, на думку позивача, розгляді її скарги від 14.04.2016 р.

Таким чином, надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи доводи позивача, якими вона обґрунтовує неправомірну бездіяльність відповідача, суд враховує, що, зокрема, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов'язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

При цьому розгляд звернення особи та надання за його результатами відповіді передбачає здійснення активної форми поведінки суб'єкта владних повноважень.

В даному ж випадку із матеріалів справи вбачається, що заступником начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_4 листом за № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р. надано відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 14.04.2016 р., яка фактично була отримана позивачем 19.05.2016 р., а отже вчинено дії щодо розгляду звернення громадянина.

Крім того, із змісту листа від 13.05.2016 р. вбачається, що відповідачем у відповідь на скаргу позивача, повідомлено останню про вжиті заходи щодо розшуку майна (транспортних засобів) боржника ОСОБА_3, а також про те, що за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.

Так, дійсно лист №20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р. не містить чіткого розмежування відповідей на ті питання, що порушувались позивачем у скарзі, однак із його змісту неможливо зробити висновок про його необґрунтованість чи не розгляд тих питань, що були порушені ОСОБА_2 у своєму зверненні.

Відтак, зазначені вище обставини такі як розгляд скарги позивача від 14.04.2016 р. та надання на неї відповіді у вигляді листа № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р., фактично свідчать про відсутність бездіяльності з боку начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 14.04.2016 р., яку позивач просить визнати не законною.

Поряд із цим, як уже зазначалось судом, зміст даного адміністративного позову та заявлені позовні вимоги свідчать, що позивач в даному випадку не оскаржує тих дій, які вчиняються, або тієї бездіяльності, яка допускається відповідачем безпосередньо під час розшуку майна боржника, а фактично не погоджується з діями відповідачів саме у зв'язку з розглядом скарги від 14.04.2016 р. і тому саме цим діям суд надає оцінку, вирішуючи дану адміністративну справу.

Також встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа № 802/788/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.07.2016 р. у справі № 802/788/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 р., у задоволенні вищезазначеного адміністративного позову відмовлено.

За результатами розгляду вказаної справи встановлена відсутність протиправних дій чи бездіяльності при розгляді скарги ОСОБА_2, за результатами якого на її адресу була направлена відповідь № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, усі вищенаведені обставини свідчать про відсутність бездіяльності чи протиправних дій з боку начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 14.04.2016 р., та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім того, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності, дій начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_2 від 14.04.2016 р., слід відмовити і в задоволенні похідних від неї вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу обґрунтовану відповідь на всі порушені у скарзі від 14.04.2016 р. питання; вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди шляхом списання безспірної суми з рахунку Державної казначейської служби України, та вимоги про зобов'язання відповідачів подати звіт про виконання цього судового рішення.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя ОСОБА_5

Судді ОСОБА_6

ОСОБА_1