Справа № 2а-10630/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2011 року № 2а-10630/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали

за позовом Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва
про визнання протиправним та скасування рішення № /0 від 30.11.2010 року
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, в особі Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, звернувся до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 30.11.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене ДПІ у Святошинському районі м. Києва із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню.

На адресу суду від Відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, в обґрунтування заперечень Відповідач зазначає, що в порушення пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України №168/97-ВР Позивачем було завищено суму податкового кредиту на загальну суму 114764,00 грн., а податкове повідомлення-рішення від 30.11.2010 р. №/0 винесене правомірно податковим органом з додержанням норм.

Відповідач до суду не зявився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2010 р. За результатами перевірки складено Акт від 26.11.2010 року № 1039/17-40/НОМЕР_1 (надалі Акт перевірки).

В Акті перевірки зазначено, що в порушення пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону України №168/97-ВР перевіркою достовірності відображеного податкового кредиту у поданих до ДПІ у Святошинському районі м. Києва деклараціях з податку на додану вартість встановлено завищення задекларованого Позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість на суму 921,00 грн. за березень 2010 р., в звязку з зарахуванням до складу податкового кредиту зазначеного періоду суми податку в розмірі 921,00 грн., згідно податкової накладної №009864/okvt від 03.06.2009 р. ПП «Лукойл Україна», яка не відповідає звітному періоду та не підтверджена податковою накладною звітного періоду, та відноситься до періоду, який включений до попередньої перевірки, проведеної ДПІ у Святошинському районі м. Києва (акт перевірки від 29.10.2009 р. №646/17-40/НОМЕР_2, за період з 01.07.2008 р. 3.06.2009 р.); пп.7.2.1, пп. 7.2 п.п 7.4.1, п.7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР та згідно листа ДПА у м. Києві від 12.08.2010 р. № 1006/7/23-408 перевіркою достовірності відображених показників у податкових деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1-16.3) Позивачем встановлено завищення податкового кредиту по податку на додану вартість за січень 2010 р. на 113843,00 грн., в звязку з зарахуванням до складу податкового кредиту суми податку визначеної у податковій накладній від 31.01.2010 р. №56, виписаної ТОВ «Найт Стар»на загальну суму 683057,76 грн., яка не містить опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, обєм), складена не уповноваженою на те особою та ТОВ «Найт Стар»знаходиться в розшуку.

На підставі висновків Акту перевірки, ДПІ у Святошинському районі міста Києва прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.11.2010 р. №/0, яким за позивачем визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 172146,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням Позивач оскаржив в адміністративному порядку до ДПІ у Святошинському районі м. Києва, ДПА у м. Києві, ДПА України, за результатами розгляду скарги були винесенні рішення про залишення скарги без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва витребувало у Позивача документи по взаємовідносинам з ТОВ «Найт Стар».

Також, з наявних матеріалів справи встановлено, що згідно листа ДПА у м. Києві від 12.08.2010 р. №1006/7/23-408 ДПІ у Шевченківському районі направлені запити до підрозділів податкової міліції на встановлення місцезнаходження ТОВ «Найт Стар», станом на 25.11.2010 р., ТОВ «Найт Стар»знаходиться в розшуку.

Як зазначає Позивач, податкова накладна ТОВ «Найт Стар»складалася та підписувалася фізичною особою ОСОБА_2, згідно Протоколу № 2 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Найт Стар»було призначено на посаду виконуючого обовязки директора ТОВ «Найт Стар»ОСОБА_2.

В матеріалах справи міститься повідомлення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва 04.11.2010 р. № 22162/7/23-1106 в якому зазначається, що керівник ТОВ «Найт Стар»ОСОБА_3.

Судом зясовувалося у Позивача про наявність додаткових документів, проте, Позивачем не надано суду будь-яких документів, а також не надано суду первісної документації.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби, процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення господарської операції.

2. Встановлення спеціальної податкової правосубєктності учасників господарської операції.

3. Встановлення звязку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Законом, що визначає платників податку на додану вартість, обєкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету є Закон України Про податок на додану вартість.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України Про податок на додану вартість, податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість»особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахуванню) до бюджету є: платники податку, визначені у статті 2 цього Закону.

Згідно вимогам п. 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку особа, яка згідно з цим Законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка ввозить (пересилає) товари на митну територію України.

У відповідності до вимог п.п. 7.2.3. п. 7.2. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п.7.2.6. п. 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено «податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту…».

У відповідно до п.п.7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями , а також, що …у разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що Позивачем не надано будь-яких пояснень та спростувань щодо суми податку в розмірі 921,00 грн., згідно податкової накладної №009864/okvt від 03.06.2009 р. ПП «Лукойл Україна», яка не відповідає звітному періоду та не підтверджена податковою накладною звітного періоду, та відноситься до періоду, який включений до попередньої перевірки, проведеної ДПІ у Святошинському районі м. Києва.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук