Справа № 826/12520/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Заступника Генерального прокурора України Бачуна Олега Володимировича, третя особа: Бачун Олег Володимирович про визнання відсутності компетенції та визнання недійсною заяви № 05/1/1-112 вих-14 від 05.12.2014, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, Заступника Генерального прокурора України Бачуна Олега Володимировича про визнання відсутності компетенції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2016 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Генеральна прокуратура України подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини висновки суду про недоведеність того, що заступник Генерального прокурора України Бачун О.В. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також про те, що заступники Генерального прокурора України не наділені правом самостійного звернення з відповідними заявами до державних органів та органів із спеціальним статусом, у тому числі до Вищої ради юстиції, лише на підставі положень пунктів 7.16 та 7.33 Регламенту.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, відмовляючи в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, які вона вважає порушеними.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 КАС України публічно-правові спори з приводу реалізації компетенції можливі лише між суб'єктами владних повноважень, а у спірних правовідносинах ОСОБА_2 такими повноваженнями не наділена.

Також суд дійшов висновку, що оскаржувана заява від 05.12.2014 №05/1/1-112 вих-14 не є правовим актом індивідуальної дії, остаточним волевиявленням суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, оскільки безпосередньо не покладає на позивача суб'єктивного обов'язку, а лише передбачає подальше прийняття владним суб'єктом (у даному випадку - ТСК) рішення стосовно прав та обов'язків позивача. Наведене виключає можливість оскарження ОСОБА_2 заяви від 05.12.2014.

Однак, суд усупереч вимогам ст. 17, п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України розглянув по суті питання щодо наявності повноважень у заступника Генерального прокурора України Бачуна О.В. на підписання зазначеної заяви і вказав у мотивувальній частині постанови про їх відсутність. Більш того, суд визнав відсутність повноважень у всіх заступників Генерального прокурора України не лише на підписання заяви до ТСК, а і до Вищої ради юстиції.

Колегія суддів з огляду на викладене вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник Генерального прокурора України Бачун О.В. звернувся до ТСК із заявою від 05.12.2014 № 05/1/1-112 вих-14 про проведення спеціальної перевірки слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_2. відповідно до Закону України «Про відновлення довіри до судової влади».

Так, Верховною Радою України 08.04.2014 прийнято Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в України» (далі - Закон), який визначає правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції як тимчасового посиленого заходу з використанням існуючих процедур розгляду питань про притягнення суддів судів загальної юрисдикції до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади у зв'язку з порушенням присяги з метою підвищення авторитету судової влади України та довіри громадян до судової гілки влади, відновлення законності і справедливості.

З метою реалізації цього Закону утворено ТСК, яка діє при Вищій раді юстиції (ч. ч. 3, 13 ст. 4 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в України»).

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно зі статтею 3 цього Закону подаються юридичними або фізичними особами у письмовій формі до ТСК.

Зазначеними законодавчими нормами не обмежується коло осіб, які можуть звернутись з заявами про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно зі статтею 3 цього Закону.

Таким чином, будь-яка особа (у тому числі державний орган), якій стали відомі факти, визначені ст. 3 Закону, може звернутись з відповідною заявою до ТСК.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, чинного на час виникнення спірних правовідносин, прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та ^приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної системи, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Принципами організації і діяльності прокуратури, передбаченими ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», є, зокрема, захист у межах своєї компетенції прав і свобод громадян на засадах їх рівності перед законом, незалежно від національного чи соціального походження, мови, освіти, ставлення до релігії, політичних переконань, службового чи майнового стану та інших ознак та вжиття заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Отже, колегія суддів вважає, що звертаючись до ТСК із заявою щодо перевірки судді ОСОБА_2. Генеральна прокуратура України та заступник Генерального прокурора України Бачун О.В. діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України, розглянувши 12 липня 2016 року справу № 800/437/15.

Крім того, порядок організації роботи Генеральної прокуратури України, у тому числі повноваження на підписання документів, які утворюються в процесі її діяльності, врегульовано Регламентом Генеральної прокуратури України, який затверджено наказом Генерального прокурора України від 12.04.2012 № 35 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

Відповідно до п. 7.33 Регламенту заступники Генерального прокурора України мають право підписувати будь-які документи, адресовані Вищій раді юстиції, а не тільки складені за результатами розгляду вхідних документів та звернень.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не вірно зазначив про те, що вказаними нормами Регламенту заступнику Генерального прокурора України надано право на розгляд документів за зверненнями, зокрема, Вищої ради юстиції, та підпис документів, складених тільки за результатами розгляду таких звернень.

Проаналізувавши висновки суду в мотивувальній частині постанови від 21 липня 2016 року про недоведеність того, що заступник Генерального прокурора України Бачун О.В. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також про те, що заступники Генерального прокурора України не наділені правом самостійного звернення з відповідними заявами до державних органів та органів із спеціальним статусом, у тому числі до Вищої ради юстиції, лише на підставі положень пунктів 7.16 та 7.33 Регламенту, колегія суддів дійшла висновку, що вони зроблені з порушенням норм процесуального права (ст. 17, п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Згідно зі ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є, зокрема, правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

У зв'язку з зазначеним, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але частково з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2016 р. змінити.

Виключити із мотивувальної частини постанови висновки суду про недоведеність того, що заступник Генерального прокурора України Бачун О.В. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також про те, що заступники Генерального прокурора України не наділені правом самостійного звернення з відповідними заявами до державних органів та органів із спеціальним статусом, у тому числі до Вищої ради юстиції, лише на підставі положень пунктів 7.16 та 7.33 Регламенту.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 25.10.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.