Справа № 815/173/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Київ К/800/13895/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Головчук С.В.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Робочої групи Одеського регіонального центру про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на посаді,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, робочої групи Одеського регіонального центру про визнання протиправним та скасування наказу прокуратури Одеської області від 14 грудня 2015 року № 3142к про звільнення позивача з посади заступника Біляївського міжрайонного прокурора, визнання протиправними дій робочої групи Одеського регіонального центру щодо не внесення до рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2 та результатів складання ним кожного тесту та підсумкового балу, поновлення позивача на рівнозначній посаді в Іллічівській місцевій прокуратурі Одеської області у зв'язку із реорганізацією Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 1997 року працював в органах прокуратури. З 8 квітня 2011 року позивач займав посаду заступника Біляївського міжрайонного прокурора.

На підставі положень статті 12, пункту 1-1 Перехідних положень та пункту 1 Прикінцевих положень Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VІІ), якими передбачено, що з 15 грудня 2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворюються у системі органів прокуратури України місцеві прокуратури, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону, Генеральним прокурором України 23 вересня 2015 року прийнято наказ № 87ш.

Зазначеним наказом з 15 грудня 2015 року внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Одеської області щодо ліквідації підпорядкованих їй прокуратур районного рівня та затверджено штатні розписи новоутворених місцевих прокуратур, у зв'язку із чим передбачено скорочення посади позивача.

У відповідності до вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України та пункту 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» позивача 25 вересня 2015 року попереджено про звільнення з 14 грудня 2015 року із займаної посади та органів прокуратури, у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VІІ) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.

Позивач подав документи та прийняв участь у конкурсі на заміщення адміністративних посад в Іллічівській місцевій прокуратурі. За результатами тестування на знання законодавчої бази та на загальні здібності, позивача включено до рейтингового списку під номером 41 з підсумковим балом 75,3.

Наказом прокуратури Одеської області від 14 грудня 2015 року № 3142к позивача з 14 грудня 2015 року звільнено з посади заступника Біляївського міжрайонного прокурора у зв'язку із реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури за пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VІІ.

Не погоджуючись із зазначеним наказом, діями робочої групи Одеського регіонального центру щодо не внесення його до рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та результатів складання ним кожного тесту та підсумкового балу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 3 Розділу XII Прикінцеві положення Закону № 1697-VII цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім, зокрема, Розділу XIII цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та статті 12 і Додатку до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

З 15 грудня 2015 року втратив чинність Закон України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» в частині статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур.

Статтею 7 та частиною 1 статті 12 Закону № 1697-VІІ визначено, що систему прокуратури України становлять Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, військові прокуратури, Спеціалізована антикорупційна прокуратура. Перелік та територіальна юрисдикція місцевих прокуратур визначається в Додатку до цього Закону.

Відповідно до Додатку до Закону України «Про прокуратуру» в розділі «Одеська область» зазначена серед місцевих прокуратур - Іллічівська місцева прокуратура з територіальною юрисдикцією: Біляївський район, місто Іллічівськ, Овідіопольський район, місто Теплодар.

Згідно пункту 1-1 Розділу XIII Перехідні положення Закону № 1697-VІІ до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Підпунктом «в» підпункту 1, підпунктом 2 пункту 5-1 Розділу XIII Перехідні положення Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України. Призначення на адміністративні посади здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України.

Наказом Генерального прокурора України від 20 липня 2015 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 року № 929/27374, затверджено «Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників» та «Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури».

З аналізу зазначених норм вбачається, що чинним законодавством встановлено умови, зокрема, подальшого зайняття працівником прокуратури посади в органі місцевої прокуратури, яка буде сформована 15 грудня 2015 року шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Тобто, умови подальшого зайняття посади в органі місцевої прокуратури реалізуються цим працівником на конкурсних засадах, за результатами успішного тестування, прийняття участі у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття адміністративних посад у місцевих прокуратурах та успішного його проходження.

Судами встановлено, що позивач подав документи та прийняв участь в конкурсі на заміщення адміністративних посад в Іллічівській місцевій прокуратурі. За результатами тестування на знання законодавчої бази та на загальні здібності, позивача включено до рейтингового списку під номером 41 з підсумковим балом 75,3. Однак, кількості балів отриманих позивачем за результатами тестування не вистачило для проходження інших рівнів конкурсу.

Заяву для участі в тестуванні на інші посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2 не подавав, а тому участі у цьому тестуванні не приймав.

Частиною 3 статті 16 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 вказаного Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходили з того, що оскільки, позивач не пройшов успішно тестування на адміністративну посаду в місцевій прокуратурі та не отримав рекомендацію конкурсної Комісії, своїм правом на участь у конкурсі на зайняття інших посад прокурорів в місцевій прокуратурі не скористався, умови подальшого перебування на посаді не додержав, отже у відповідача були всі підстави, передбачені пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VІІ, для звільнення позивача із займаної посади, у зв'язку із чим оскаржуваний наказ відповідачем видано правомірно.

Посилання позивача на протиправність дій робочої групи Одеського регіонального центру щодо не внесення його показників за результатами проведеного конкурсу на заняття адміністративної посади Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області до рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів цієї ж прокуратури є безпідставними, оскільки приписами Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури робочій групі регіонального центру не надано повноважень самостійно, при оформленні рейтингового списку прокурорів місцевої прокуратури, враховувати результати тестування осіб, які приймали участь у конкурсі на заміщення адміністративних посад, вносити зміни до затвердженого рейтингового списку, переглядати його, тощо.

Робочою групою Одеського регіонального центру, за результатами тестування на заміщення посад прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, сформовано рейтинговий список Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та в грудні 2015 року направлено до прокуратури Одеської області.

Відповідачем правомірно не включено позивача до рейтингового списку, оскільки останній заяву для участі в тестуванні на інші посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області не подавав та участі в цьому тестуванні не приймав.

Також, як на підставу для задоволення позову ОСОБА_2 вказував на те, що ним було подано заяву про врахування результатів тестування на заняття адміністративної посади при призначенні на вакантні посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури. Однак таке посилання позивача є безпідставним, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено подання заяви на прийняття участі у тестуванні після закінчення строку, визначеного для подання такої заяви, а також не передбачено подання заяви для врахування результатів одного виду тестування до результатів іншого.

Крім того, є не обґрунтованими посилання позивача в касаційній скарзі на положення статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в органах виробництва і праці, оскільки Закон №1697-VІІ є спеціальним законом відносно загального трудового законодавства. Пунктом 5-1 Розділу XIII Перехідні положення Закону № 1697-VІІ встановлені спеціальні умови призначення осіб прокурорами місцевих прокуратур. Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України. Призначення на адміністративні посади здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України. Отже, в даному випадку застосуванню підлягають положення Закону №1697-VІІ.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області, Робочої групи Одеського регіонального центру про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на посаді - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Головчук С.В.

Загородній А.Ф.