Справа № 814/3914/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Київ К/800/23255/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 р.

у справі № 814/3914/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Миколаїв Інісс»

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Миколаїв Інісс» (далі - позивач, ТОВ «Фінансова компанія Миколаїв Інісс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 05.12.2014 року № та від 05.12.2014 року №.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Фінансова компанія Миколаїв Інісс» з питань правомірності формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток при здійсненні правових відносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Маріон.» за період з 01.01.2012 року по 30.09.2012 року, ТОВ «Про-Елмон», за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, ТОВ «Моноліт Трейд Систем» за період з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року, за результатами якої складено акт від 20.11.2014 року №2952/14-04-22/20874215.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9, п.139.1, ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Фінансова компанія Миколаїв Інісс» занижено податок на прибуток всього у сумі 77444 грн.; п. 198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму102180 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 05.12.2014 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток 77 444 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 38722 грн., та від 05.12.2014 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість 102180 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 51090 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Маріон.», ТОВ «Про-Елмон», ТОВ «Моноліт Трейд Систем» були укладені договори субпідряду.

Так, 24.04.2012 року між ТОВ «Фінансова компанія Миколаїв ІНІСС» та ТОВ «Маріон.» (Субпідрядник) було укладено договір субпідряду №24-06, згідно якого Субпідрядник зобов'язувався виконати ремонтне фарбування металоконструкцій. Згідно п. 2.2 договору в кінці кожного місяця сторони оформлюють акт здачі-приймання виконаних робіт. Договірна вартість робіт без врахування вартості експлуатації ліктьової вишки, а також вартості електроенергії, що поставляється замовником, складає: фарбування металоконструкцій за один метр кв. - 45 грн., в т.ч. ПДВ 7 грн. 50 коп. (п. 3.1 Договору).

28.10.2013 року ТОВ «Фінансова компанія Миколаїв Інісс» (Підрядник) було укладено договір субпідряду з ТОВ «Про-Елмон» (Субпідрядник) №28/10. За умовами вказаного договору Субпідрядник зобов'язувався виконувати ремонтні роботи, об'єми та вартість виконаних робіт остаточно узгоджуються сторонами до підписання актів. Субпідрядник виконує комплектацію та поставку будівельних матеріалів, необхідних для здійснення робіт, в повному обсязі по даному договору. В кінці кожного місяця сторони оформлюють акт здачі-приймання виконаних робіт. Договірна вартість робіт визначається узгодженим актом виконаних робіт щомісяця та по кожному об'єкту окремо. Об'єм виконаних робіт визначається уповноваженими особами підрядника та субпідрядника.

Також встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія Миколаїв Інісс» (Підрядник) було укладено з ТОВ «Моноліт Трейд Систем» (Субпідрядник) договір субпідряду №08/14 від 08.01.2014 року, згідно якого Субпідрядник зобов'язувався виконувати ремонтні роботи. Об'єми та вартість виконаних робіт остаточно узгоджуються сторонами до підписання актів. Субпідрядник виконує комплектацію та поставку будівельних матеріалів, необхідних для здійснення робіт, в повному обсязі по даному договору.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, податковими накладними, актами виконаних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області відхилити.

2.Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун