Справа № 826/4764/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4764/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Канівець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Міністерство внутрішніх справ України, звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо внесення подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення та щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №49592119 на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №49592119 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого листа №826/16834/14, виданого 10.07.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва, у повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Міністерство внутрішніх справ України, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2015 зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_2 і ОСОБА_3 №1 від 15.09.2014 (вх. №1405зі), №3 від 15.09.2014 (вх. №Н-3449) та №4 від 15.09.2014 (вх.№Н-3448) та від 23.09.2014 (вх. №Н-3586) і надати відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 у даній справі зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути скаргу №3 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 12.09.2014 (вх. №Н-3422) та надати відповідь за результатами її розгляду.

Рішення судів набрали законної сили.

На виконання виконавчого листа, виданого 10.07.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва, відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49592119 від 07.12.2015, якою, боржнику встановлено строк 7 днів з моменту винесення зазначеної постанови для самостійного виконання рішення суду.

25 лютого 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову ВП №49592119 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з не виконанням рішення у повному обсязі.

Водночас, у зв'язку з невиконанням вищезазначеного рішення у межах виконавчого провадження направлено до Печерського районного управління Головного управління Національної поліції в місті Києві подання від 25.02.2016 №20-1.-49592119/16 про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за невиконання рішення суду, передбаченою ст.382 Кримінального кодексу України.

Вважаючи дії відповідача з внесення подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Міністерства внутрішніх справ України, так як встановив, що відповідач при прийнятті про закінчення виконавчого провадження та при направленні подання про притягнення до кримінальної відповідальності постанови діяв правомірно та в межах закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача щодо подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.6 ст. 83 зазначеного Закону контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби .

Відповідно до положень п. 11 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 75 зазначеного Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу положень ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2015 у справі №826/16834/14 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо несвоєчасного розгляду скарги №2 (вх. №Н-2804, №Н-2805, №Н-2806), заяви для оперативного реагування від 17.09.2014 (вх. №Н-3481), заяви про порушення доступу до публічної інформації від 23.09.2014 (вх. №Н-3586) та щодо ненадання відповідей за результатами розгляду запитів на інформацію №1 від 15.09.2014 (вх. №1405зі), №3 від 15.09.2014 (вх. №Н-3449) та №4 від 15.09.2014 (вх. №Н-3448) з усіх порушених у них питань, а також ненадання відповіді на запит на інформацію від 23.09.2014 (вх. №Н-3586); зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_2 і ОСОБА_3 №1 від 15.09.2014 (вх. №1405зі), №3 від 15.09.2014 (вх. №Н-3449) та №4 від 15.09.2014 (вх.№Н-3448) та від 23.09.2014 (вх. №Н-3586) і надати відповідь у відповідності до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2015 у даній справі зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути скаргу №3 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 12.09.2014 (вх. №Н-3422) та надати відповідь за результатами її розгляду.

07 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49592119, якою, боржнику встановлено строк 7 днів з моменту винесення зазначеної постанови для самостійного виконання рішення суду (а.с.73).

У зв'язку з невиконанням вищезазначеного рішення у межах виконавчого провадження ВП №49592119 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 05.01.2016 у сумі 680 грн. та направлено вимогу позивачу (а.с.77-78)

10 лютого 2016 року до відповідача надійшов лист Міністерства внутрішніх справ України №12/6-439 від 08.02.2016 з копією листа Міністерства внутрішніх справ України №1370/Тх від 29.01.2016 (а.с. 79-81).

08 лютого 2016 року надійшла заява ОСОБА_3 датована 03.02.2016, в якій зазначено, що рішення суду не виконано оскільки не надано відповідь на всі питання, які були поставлені у скарзі №3 від 12.09.2014, а тому рішення суду не виконано в повному обсязі (а.с.107).

У зв'язку з невиконанням рішення суду у межах виконавчого провадження ВП №49592119 державним виконавцем 25.02.2016 винесено постанову про накладення штрафу у сумі 1360, грн. (а.с. 109-110).

Зазначені обставини не заперечувались позивачем.

Таким чином державний виконавець відповідно до ст.75, ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» вчинив всі можливі дії передбачені законодавством спрямовані на виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням рішення суду, відповідачем до Печерського районного управління головного управління Національної поліції в місті Києві направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за невиконання рішення суду, передбаченою ст.382 Кримінального кодексу України, від 25.02.2016 №20-1.-49592119/16, а також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2016 на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з не виконанням рішення у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Міністерства внутрішніх справ України, так як встановив, що відповідач при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження та при направленні подання про притягнення до кримінальної відповідальності діяв правомірно та в межах закону.

Необхідно зазначити, що посилання апелянта на те, що з метою виконання вимог рішення суду Міністерством внутрішніх справ України було розглянуто скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №3 від 12.09.2014 (Вх. № Н-3422) та надано відповідь листом Міністерством внутрішніх справ України №1370/Тх від 29.01.2016 не мають під собою жодних обґрунтувань, оскільки проаналізувавши зазначену відповідь, судом було встановлено, що позивач при її наданні лише продублював зміст постанов суду та не здійснив належний розгляд скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №3 від 12.09.2014.

Посилання позивача, на те що державний виконавець немає права проводити оцінку наданої позивачем відповіді, суд не приймає до уваги, оскільки фактично дії державного виконавця були здійсненні на виконання рішення суду та наданої відповідної оцінки судом.

З огляду на зазначене, також є необґрунтованими посилання позивача на необхідність закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас згідно з п.11 ч. 1 ст. 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Положеннями ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Так як судом встановлено, що державний виконавець вчинив всі можливі дії передбачені законодавством спрямовані на виконання рішення суду, проте фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом не відбулось, закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було здійснено правомірно та обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження. В порушення вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтувались його вимоги, разом з цим відповідач надав докази правомірності та обґрунтованості своїх дій.

Беручи до уваги вищезазначені обставини справи, зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Міністерства внутрішніх справ є безпідставними та необґрунтованими.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 03 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.