Справа № 815/3602/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3602/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ключинської Т.О.,

за участю сторін:

за участю позивача ОСОБА_1 (згідно паспорту),

представника відповідача ОСОБА_2 (згідно довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області (далі ГУ НП в Одеській області), за результатом розгляду якого, позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області від 25 травня 2016 року за № 1210 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області» про звільнення ОСОБА_1 (М-208854) старшого лейтенанта поліції, слідчого Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області зі служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області від 24 червня 2016 року за № 560 о/с про звільнення ОСОБА_1 (М-208854) старшого лейтенанта поліції, слідчого Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області 27 червня 2016 року зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби); поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області; зобовязати ГУ НП в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 на підставі наказу ОДУВС від 10 серпня 2009 року за № 124 о/с був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України (запис в трудовій книжці АВ №621858 за № 1).

На підставі наказу ГУ МВС України в Одеській області від 03 листопада 2015 року № 1128 о/с (запис в трудовій книжці АВ № 621858 за № 2), позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ України.

На підставі наказу ГУ НП в Одеській області від 07 листопада 2015 року № 139 о/с (запис в трудовій книжці АВ № 621858 за № 3), прийнятий на службу в поліцію.

На підставі наказу ГУ НП в Одеській області № 560 о/с від 24 червня 2016 року, відповідно до п.6 ч. І ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-208854), слідчого Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області звільнено зі служби в поліції з 27 червня 2016 року з виплатою грошової компенсації за 13 діб невикористаної чергової відпустки (запис в трудовій книжці АВ № 621858 за № 4) .

Позивач зазначає, що підставою для його звільнення зі служби з ГУ НП в Одеській області став наказ № 1210 від 27.05.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області» (витяг з наказу № 1210 від 27.05.2016 р., який позивачу наданий не був) про грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, п.1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 2.1 «г». 2.5. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, за керування 08 березня 2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, особистій недісциплінарності, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння, нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статей 2, 13 п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Позивач вважає дії відповідача протиправним, оскільки у нього не було законних підстав для його звільнення з урахуванням наведених нижче обставин.

Як зазначає позивач, 08 березня 2016 року о 4 годині він керував автомобілем НОМЕР_1 та був у тверезому стані. Проїжджаючи вулицею Академіка Глушко в місті ОСОБА_3, біля будинку № 12, був зупинений інспекторами Управління патрульної поліції в м. Одесі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Інспектори поліції з невідомих, ОСОБА_1, причин почали стверджувати, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Коли позивач дізнався від інспекторів поліції, що від медичного закладу, в якому він мав пройти медичний огляд і до місцезнаходження його автомобіля в нічний час і без грошей йому доведеться добиратися самостійно відмовився від проходження медичного огляду, оскільки, боявся за своє життя та здоров'я.

Відносно ОСОБА_1 інспекторами поліції було незаконно, на думку позивача, складено адміністративний протокол серії АП2 № 456036 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 791875 за ч. 1 ст. 126 КУпАГІ, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Позивач вказує на те, що під час розгляду, 13 червня 2016 року, Київським районним судом м. Одеси адміністративних матеріалів (справа № 520/3900/16-п, провадження № 3/520/2222/16) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом було досліджено протокол № 000194 КУ «ООМНПЗ» медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану алкогольного сп'яніння від 08 березня 2016 року та встановлено, що 08 березня 2016 року на момент складання інспекторами поліції відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу серії АП2 № 456036 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, він не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що від проходження тесту за допомогою прибору контролю тверезості «Драгер» відмовився, тому що не довіряв зазначеному прибору. Крім того, позивач визнав той факт, що при спілкуванні з інспекторами УПП він висловлювався нецензурною лексикою, але не по відношенню інспекторів УПП, а тому що знаходився в «такому» емоційному стані.

Представник відповідача, ГУ НП в Одеській області, проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, згідно яких доводи позивача мають поверховий та викривлений характер. Представник відповідача зазначив, що посадові особи ГУ НП в Одеській області, діяли в рамках наданих законом повноважень, не порушуючи прав та законних інтересів ОСОБА_1 Представник відповідача наголошує на тому, що враховувати результати протоколу від 08.03.2016 року № 000194 щодо медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння відносно ОСОБА_1 вважається недоцільним, оскільки з моменту виявлення працівниками УПП ознак алкогольного спяніння та до моменту проходження медичного огляду минуло близько восьми годин. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем, діючим офіцером поліції, при зупинки інспекторами УПП автомобілю позивача, проявлено неповагу до працівників УПП, яка виразилася в нецензурних висловленнях щодо них.

Вислухавши у судовому засіданні позивача, представника відповідача, допитавши у судовому засіданні свідків: інспекторів УПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.

Як встановлено судом, згідно протоколу від 08.03.2016 року серії АП2 № 456036, що складений інспектором патрульної поліції 1 роти 2 батальйону лейтенантом поліції ОСОБА_4, о 04 годині 25 хвилин у присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_1 08.03.2016 року о 04:00 годині керував автомобілем "Mazda-323", д/з ВН3680ВІ з явними ознаками алкогольного спяніння: нестійка хода, почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох понятих. Вказаними діями позивач порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 повідомлено про розгляд адміністративного правопорушення 08.04.2016 року о 10.00 год. в м. Одеса Київський районний суд.

Згідно довідки начальника відділу Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, яка надана начальникові відділу УКЗ ГУ НП в Одеській області полковнику міліції ОСОБА_8 та складена зі слів позивача, 08.03.2016 о 04:00 ранку ОСОБА_1 приїхав до своєї знайомої на автомобілі "Mazda-232", д/з ВН3680ВІ та поставив автомобіль біля підїзду. До нього підійшли два поліцейських та запропонували надати водійські документи та повідомили про своє припущення про те, що позивач знаходиться у стані алкогольного спяніння. Позивач відмовився проходити тест на визначення алкогольного спяніння на місці та запропонував поліцейським поїхати до медичного закладу для проходження обстеження, за умови, що вони його потім привезуть додому. Поліцейські відмовилися, склали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення серія АП № 2456036 за ст. 130 КУпАП України, вилучили у нього водійське посвідчення та надали йому тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами ТД № 3111063. ОСОБА_1 08.03.2016 року о 12 годині 44 хвилин (через 8 годин 19 хвили) самостійно прибув до кабінету цілодобових оглядів на стан алкогольного та наркотичного спяніння КУ ОБМПЦЗ, де пройшов медичний огляд щодо стану спяніння, за результатами якого визнаний тверезим.

Згідно наказу від 11.03.2016 року № 415 ГУ НП в Одеській області за вказаним фактом призначено службове розслідування.

11.04.2016 року на імя т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області генерала поліції ОСОБА_9 надійшла доповідна записка про продовження терміну проведення службового розслідування до 11.05.2016 року, оскільки рішення відносно ОСОБА_1 щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП Овідіопольським районним судом не прийнято та виникла необхідність у допиті свідка правопорушення ОСОБА_6.

Згідно висновку службового розслідування від 04.05.2016 року, проведеного за фактом грубого порушення Правил дорожнього руху старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1, відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування підтвердилися, запропоновано: за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, п.1 ч. 1 ст., 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 2.1 «г». 2.5. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, що виразилось у керуванні 08 березня 2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, особистій недісциплінарності, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння, нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статей 2.13. п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції.

Згідно зазначеного висновку від 04.05.2016 року, встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем з вимкненою лампою лівої фари, під час спілкування з ОСОБА_1 та перевірки його документів встановлено, що він на порушення п.2.1 ПДР керував вказаним автомобілем без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності та з явними ознаками алкогольного спяніння.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивач, 08.03.2016 року звернувся із заявою до Овідіопольського відділу поліції на неправомірні дії поліцейських Управління патрульної поліції в м. Одеса.

Згідно висновку, затвердженого Начальником Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_3, 10.03.2016 року, розгляд заяви ОСОБА_1, щодо неправомірних дій поліцейських Управління патрульної поліції в м. Одеса припинено. Матеріали перевірки направлені до Іллічівської місцевої прокуратури для подальшої перевірки та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

14.03.2016 року прокуратурою Одеської області направлено у тому числі до Начальника УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України матеріали щодо неправомірних дій патрульних поліцейських Управління патрульної поліції в м. Одесі, під час зупинення та складання адміністративного протоколу за ст.. ст. 126 ч.1, 130 КУпАП України стосовно ОСОБА_1

25.04.2016 року Департаментом внутрішньої безпеки УВБ в Одеській області, враховуючи, що за аналогічною заявою ГУНП в Одеській області проводиться службова перевірка (наказ ГУНП в Одеській області від 11.03.2016 № 485) зазначені матеріали направлені для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства до ГУГП в Одеській області.

Судом встановлено, що відповідно вищеописаного висновку від 04.05.2016 року посилання на протиправність дій інспекторів УПП відсутнє.

В якості свідків судом допитано інспекторів патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Зокрема, ОСОБА_4 підтвердив факти викладені у висновку службового розслідування та додатково пояснив, що позивач під час огляду його документів та складання протоколу і постанови використовував нецензурну лексику по відношенню до працівників патрульної поліції., після того, як йому було запропоновано пройти тест за допомогою прибору контролю тверезості «Драгер», позивач поросив надати йому документи на вказаний пристрій. Свідок ОСОБА_4 повідомив командира роти про факт зупинки ОСОБА_1 та про необхідність привезти пристрій «Драгер». Після того як на другому екіпажі поліції командир роти доставив вказаний пристрій, позивач оглянув документи на нього та відмовився проходити тест, у звязку з тим, що не довіряє пристрою. До медичного закладу для проходження тесту позивач відмовився поїхати, оскільки патрульні повідомили його, що з медичного закладу до свого автомобілю ОСОБА_1 буде добиратися самостійно. ОСОБА_4 пояснив, що в обовязки патрульних входить лише доставити особу до медичного закладу для проходження тесту на стан спяніння, чекати та відвозити особу, яка проходила тест на місце, де її було зупинено в обовязки інспекторів патрульної поліції не входить. Зазначені події були зняті патрульним на грудну камеру, запис з якої був досліджений під час службового розслідування за заявою ОСОБА_1Ю у відношенні інспекторів УПП.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він не може точно сказати чи проходив позивач тест за допомогою прибору контролю тверезості «Драгер», чи ні, оскільки в цей час складав постанову за порушення позивачем п.2.1 ПДР, а саме керування автомобілем без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, саме їх екіпаж викликав командира роти для забезпечення проходження такого тесту позивачем. Свідок ОСОБА_5 зазначив, що документи на вимогу інспекторів патрульної поліції позивач надав одразу, проте використовував нецензурну лексику по відношенню до працівників патрульної поліції та знаходився в стані з ознаками алкогольного спяніння. Понятих, які підписали протокол привів саме він.

Згідно Наказу від 27.05.2016 року № 1210 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області», прийнято рішення за порушення службової дисципліни, п. 1-3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі Дисциплінарний статут), п. п. 2.1 «г». 2.5. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, що виразилось у керуванні 08 березня 2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, особистій недісциплінарності, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння, нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статей 2.13. п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції.

Згідно наказу від 24.06.2016 року № 560 о/с за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області, з 27.06.2016 року.

Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року по справі № 520/3900/16-п, закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення ним 08.03.2016 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, у звязку із спливом терміну визначеного ст.. 38 КпАП України.

У постанові також зазначено, що судом досліджено протокол № 000194 з КУ «ОООМНПЗ» медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану алкогольного спяніння від 08.03.2016 року, що підтверджує той факт, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення від 08.03.2016 року, ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного спяніння.

Проте, суд при вирішенні справи по суті не враховує вказані висновки Київського районного суду м. Одеси з огляду на наступне.

Відповідно п. 9 розділу 2 наказу МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" - з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Так, працівниками управління патрульної поліції було виявлено ознаки алкогольного спяніння у позивача о 04 годині ранку та в порядку, що визначений інструкцією запропоновано пройти медичний огляд або тест за допомогою прибору «Драгер», натомість позивач безпідставно, на думку суду, відмовився від проходження тесту чи медичного огляду та самостійно пройшов для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння о 12 годині 35 хвилин, тобто більш ніж через 8 годин, після виявлення у нього ознак спяніння.

Враховуючи викладене, протокол № № 000194 з КУ «ОООМНПЗ» медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану алкогольного спяніння від 08.03.2016 року, на думку суду, не є належним доказом факту тверезості позивача під час складання протоколу 08.03.2016 року о 04 годині 25 хвилин. Крім того, позивач не зміг пояснити суду, чому не пройшов медичний огляд самостійно, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення працівниками патрульної поліції ознак алкогольного спяніння, хоча знаходився у місті ОСОБА_3 та міг звернутися до найближчої лікарні у визначений Інструкцією термін.

Судом не приймається до уваги, як належний доказ твердження позивача про відсутність на місті події понятих, які засвідчили факт відмови позивача від проходження тесту та медичного огляду у медичному закладі, оскільки така відмова визнається позивачем самостійно, крім того при підписанні протоколу, в якому зазначені поняті позивачем не зроблено будь-яких зауважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Приписами ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобовязаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Приписами ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у тому числі, у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до положень ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції ( 254к/96-ВР ) і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до положень ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до положень ст. 14 Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановлено судом, позивач, будучі діючим офіцером поліції, грубо порушив норми Правил дорожнього руху, Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», у звязку з чим суд приходить висновку, що відповідачем правомірно та в межах повноважень прийнято оскаржувані накази.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В.Бжассо

відмовлено у задоволенні адміністративного позову

02 листопада 2016 року.