Справа № 448/1458/16-а
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1458/16-а
Провадження № 2-а/448/100/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.11.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Тхір О.Т.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

перекладача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_3 (OMAR ALI OMAR) про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_3 - відповідач у справі 29.10.2016року о 22 год. 15 хв. був затриманий прикордонним нарядом від ВПС «Краковець» Мостиського прикордонного загону, на території Мостиського району Львівської області, на напрямку 533 прикордонного знаку, на відстані близько 1500 метрів від лінії державного кордону України, за спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону України до ОСОБА_5.

Зазначає, що за результатами зясування обставин даного правопорушення було встановлено, що відповідач потрапив на територію України незаконним шляхом. В своєму поясненні відповідач вказує, що мав намір потрапити до однієї з країн ЄС, а саме до Франції. Однак, знаючи про можливість легально вїхати до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Стверджує, що підставами вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на батьківщину у звязку з нестачею коштів для легального повернення на територію ОСОБА_3; відсутність документів на право перебування на території України, а також легального виїзду з України, відсутність на території України родинних звязків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом з метою пошуку кращих умов проживання.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача за межі території України та затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення. Крім того, подав до суду клопотання, в якому просить затримати відповідача та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений п.7 ст.183-7 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просить суд примусово не видворяти його назад у ОСОБА_3, оскільки там його життю та здоровю загрожує небезпека.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_3 (OMAR ALI OMAR) відповідач у справі, потрапив на територію України незаконним шляхом, про що свідчить, зокрема, відсутність в базі даних Державної прикордонної служби України інформації про факт перетину останнім державного кордону України.

В подальшому, 29.10.2016 року о 22.15 год. відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3, разом з громадянином ОСОБА_6 Мд Раббі Хуссейн та громадянином ОСОБА_7 ОСОБА_8 Кабала, намагався незаконно перетнути державний кордон України з ОСОБА_5 поза пунктом пропуску через державний кордон України в напрямку 533 прикордонного знаку на ділянці відділу прикордонної служби «Краковець» Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області, однак був затриманий «Групою реагування» на відстані 1500 метрів від лінії державного кордону України.

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.11.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 гривень.

Цього ж дня, 01.11.2016 року згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Мостиським прикордонним загоном прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 02.11.2016 року.

Як вбачається із пояснень сторін та матеріалів справи, рішення про примусове повернення за межі України відповідачем не може бути виконано, оскільки у нього відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону України, а також необхідні для цього грошові кошти.Із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів відповідач не звертався.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.11.2016 року; копією протоколу про адміністративне затримання від 29.10.2016року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 30.10.2016 року; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 30.10.2016року; копією схеми затримання порушників від 29.10.2016року; рапортом начальника 3-го ВІПС ВПС «Краковець» ОСОБА_9 від 29.10.2016року; витягом з бази даних державної прикордонної служби України щодо факту перетину ДКУ громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_3; рішенням про примусове повернення відповідача за межі України від 01.11.2016року та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач потрапив на територію України незаконно, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України з ОСОБА_5, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України та відсутність необхідних для цього коштів, також відсутність близьких родичів на території України, власного житла, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, згідно ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні власті беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики брутальних і масових порушень прав людини.

Судом встановлено, що відповідач є громадянином ОСОБА_3 (м.Кольйолі), де на даний час проводяться військові дії, систематично порушуються права людини та існує небезпека для життя та здоровя людей.

Відповідно до розяснень викладених в п.26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16 березня 2012 року, суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях. Інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.

Відповідно до Позиції Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців від 17.06.2014року відносно повернення громадян в південну і центральну частину ОСОБА_3 (http://unhcr.org.ua/uk/resursi/krainy-pohodzhennya-bizhentsiv/somalia-ukr; http://www.refworld.org.ru/docid/53c77fefef.html) у нинішніх умовах УВКБ ООН закликає держави утримуватися від примусового повернення будь-яких осіб в райони південної та центральної частин ОСОБА_3, в яких проводяться військові дії або переміщення осіб, які залишаються ослабленими небезпечними після недавнього їх військових дій чи остаються під контролем недержавних угрупувань. Для сомалійців з цих районів необхідно проаналізувати їх право на отримання міжнародного захисту біженців відповідно до Конвенції 1951 року, і в Африканському союзі, згідно Конвенції ОАЄ 1969року; багато з них, швидше за все, відповідають критеріям статусу біженця відповідно до цих конвенцій. Загальні зобов'язання про неповернення у рамках міжнародного права в галузі прав людини можуть бути задіяні в контексті примусового повернення сомалійців в південну та центральну частин ОСОБА_3.

Вказані обставини є загальновідомими, і відповідно до ч.2 ст.72 КАС України їх не потрібно доказувати.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено обовязок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 9 КАС України передбачено обовязок суду керуватися принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст. 3 Конституції України).

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог та матеріалів справи, системного аналізу положень чинного законодавства України та міжнародного права, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають примусовому видворенню до країни його походження ОСОБА_3, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_3 (OMAR ALI OMAR) про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м. Львів, вул. Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Борисенко

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко