Справа № 804/2744/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/25806/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Головчук С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУ МВС України в Дніпропетровській області), в якому просив визнати незаконними рішення ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28 грудня 2015 року № 9/Ш-1 та від 09 березня 2016 року № 9/Ш-5 про відмову у задоволенні заяви позивача про визнання ветераном органів внутрішніх справ, зобов'язати відповідача визнати ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконними рішення ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28 грудня 2015 року № 9/Ш-1 та від 09 березня 2016 року № 9/Ш-5.

Зобов'язано відповідача визнати ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2016 року залишити в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 1 вересня 1990 року по 14 червня 1995 року проходив навчання в Криворізькому технічному інституті. 14 серпня 1995 року позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України. Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03 листопада 2015 року № 474о/с ОСОБА_2 було звільнено з 5 листопада 2015 року з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (через хворобу).

Згідно вказаного наказу вислуга років позивача на день звільнення складала 20 років 02 місяці 1 день, у пільговому обчисленні - 31 рік 08 місяців 11 днів.

У листопаді 2015 року та лютому 2016 року ОСОБА_2 звертався до відповідача із заявами про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Листами від 28 грудня 2015 року № 9/Ш-1 та від 09 березня 2016 року № 9/Ш-5 відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяв. Відмови мотивовані тим, що час навчання у вищому навальному закладі (2 роки 4 місяці 21 день) до військової служби та служби в органах внутрішніх справ не зараховується, тому правові підстави для встановлення позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ відсутні, оскільки строк його служби у пільговому обчисленні становить менше 30 років.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем неправомірно прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання ветераном органів внутрішніх справ

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що визначена в наказі про звільнення позивача вислуга років розрахована для призначення пенсії. До цієї вислуги на підставі спеціального закону зараховано період навчання у Криворізькому технічному інституті, який не відноситься до служби в органах внутрішніх справ, внаслідок чого строк служби у пільговому обчисленні позивача становить менше 30 років, а отже відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 ветераном органів внутрішніх справ.

Колегія суддів касаційної інстанції з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не може, враховуючи наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» передбачено, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2002 року № 742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» поширено дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».

Відповідно до пункту 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до Наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03 листопада 2015 року № 474о/с вислуга років позивача у пільговому обчисленні становить більше 30 років. Зазначений наказ є чинним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» відповідач зобов'язаний видати позивачу посвідчення і вручити нагрудний знак «Ветеран військової служби» на підставі наказу про звільнення, в якому вже визначено строк служби позивача у пільговому обчисленні, що відповідає пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Право чи обов'язок відповідача щодо самостійного повторного розрахунку строку служби позивача цим положення не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відмовляючи позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ з наведених підстав, відповідач діяв з порушенням норм чинного законодавства.

Судом також правильно вказано на необґрунтованість доводів відповідача про те, що розрахунок строку служби для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ відмінний від розрахунку для призначення пенсії за вислугу років та для обчислення одноразової допомоги при звільненні.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий Заїка М.М.

Судді Загородній А.Ф.

Головчук С.В.