Справа № 163/2397/16-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2397/16-а
Провадження № 2-а/163/56/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Горпинко К.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Яшнюка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, який обґрунтував тим, що відповідачем 30.06.2016 року відносно нього винесено постанови за №645229 та за №645228 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що винесені з порушенням чинного законодавства.

Постановою №645229 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме, за не пред'явлення інспектору поліції полісу обов'язкового страхування наземних транспортних засобів та згідно постанови державного виконавця накладено стягнення в сумі 850 грн., а постановою №645228 притягнуто до відповідальності за здійснення зупинки в зоні дії знаку «Зупинка заборонена», тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та згідно постанови державного виконавця на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Не оспорюючи суті правопорушення, за вчинення якого його притягнуто до відповідальності згідно постанови №645228, вважає незаконним накладення на нього подвійного штрафу в сумі 510 грн., оскільки дана постанова винесена у його відсутності, при цьому, інспектор поліції не повідомляв йому про час розгляду справи щодо даного адмінправопорушення, пояснення у нього не відбирав та копію даної постанови йому не вручав.

Щодо правопорушення за постановою №645229, то вважає, що правопорушення за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП він не вчиняв, так як вимоги інспектора поліції пред'явити поліс обов'язкового страхування наземних транспортних засобів не було. Інспектор поліції лише повідомив йому про порушення правил зупинки та повернув документи, після чого він від'їхав з місця зупинки. Аналогічно, як і у справі за постановою №645228, справа з приводу даного правопорушення у його присутності не розглядалась, постанова не виносилась та її копія йому не вручалась.

За викладених обставин, просив скасувати постанови відповідача від 30.06.2016 року: серії ПС2 №645228 за ознаками ч.1 ст.122 КУпАП в частині накладення подвійного штрафу та серії ПС2 №645229 за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП про притягнення його до відповідальності із закриттям провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач заявлені ним вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. По суті обставин спору пояснив, що у той день з дружиною автомобілем слідував в Республіку Польща, та по дорозі здійснив зупинку, щоб вийшли пасажири. Під час даної зупинки до автомобіля підійшов інспектор поліції та повідомив про порушенням ним Правил дорожнього руху щодо зупинки у забороненому місці. Після надання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, інспектор прослідував до свого службового автомобіля. Відразу по цьому, він підійшов до поліцейського автомобіля, інспектор у цей час уже переписав його особисті дані та повідомивши, що на нього буде накладено штраф за зупинку у забороненому місці, віддав документи. При цьому інспектор сказав, що не бачив ще поліса страхування, однак надати його не вимагав, у зв'язку із чим він прослідував до свого автомобіля та продовжив рух. Вказав, що поліс страхування при ньому був та надавати його інспектору поліції він не відмовлявся, однак вимоги чи прохання про надання цього документу від останнього не надходило. При ньому постанови інспектором не виносились, на його адресу поштовим зв'язком не надходили, для підпису йому нічого не надавалось та права не роз'яснювались, а інспектор лише повідомив, що на нього буде накладено штраф за зупинку в забороненому місці, однак у якому розмірі не вказав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала пояснення свого довірителя та доводи, викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 не заперечує вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, однак при винесенні постанови інспектором він присутній не був, її копію отримав лише 15.09.2016 року та упродовж 15 днів сплатив визначений у ній штраф в сумі 255 грн. Законних підстав для застосування подвійного штрафу за вчиненння даного правопорушення у відповідача не було. Щодо правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, то такого її довіритель не вчиняв, оскільки вимоги про надання полісу обов'язкового страхування інспектор поліції не висловлював, а тому підстав надавати даний документ у ОСОБА_1 не було. При цьому вказала, що вимога про представлення поліса страхування має носити стверджувальний характер та не може бути спонукальною, відповідно й вислів відповідача «я ще не бачив поліса страхування» в абсолютній формі не передбачає ніякої вимоги або прохання. Доказів того, що інспектор поліції пред'являв таку вимогу, а позивач її порушив, у справі немає. За викладених обставин просила задовольнити заявлені у позові вимоги в повному обсязі.

Відповідач - інспектор Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області Яшнюк А.І. позов не визнав та пояснив, що позивач допустив порушення вимог знаку «Зупинка заборонена», про що його відразу було повідомлено. Оскільки ОСОБА_1 вів себе нетактовно та зухвало було прийнято рішення про винесення відносно нього постанови за порушення правил зупинки. Отримавши від позивача документи, він пішов в автомобіль заповняти постанову, однак до нього відразу підбіг останній та почав кричати, вимагати повернути йому документи, які виривав з рук. Документи він віддав позивачу та останній прослідував до свого автомобіля, при цьому ОСОБА_1 він повідомив, що ще не бачив поліса обов'язкового страхування на автомобіль, однак таку вимогу позивач проігнорував, сів в автомобіль і поїхав. Вказав, що адміністративне провадження тривало лише 1,5 - 2 хвилини та оскаржувані постанови дійсно виносились у відсутності позивача, оскільки останній, забравши документи, поїхав, а він не вправі обмежувати конституційні права і свободи особи, зокрема, право на пересування, а підстав для застосування примусових заходів у нього не було. У відсутності правопорушника були також відібрані пояснення у свідка, який був неподалік. Відповідно й постанови на місці ОСОБА_1 не вручались, однак були надіслані на його адресу працівниками канцелярії відділу поліції простою кореспонденцією, про що є відмітка у журналі відправок. Вважає, що винесені відносно позивача постанови є законними, стягнення у подвійному розмірі накладено у відповідності до вимог КУпАП, який містить пряму вказівку про його застосування у випадку несплати штрафу у добровільному порядку. Сам же ОСОБА_1 проявив бездіяльність, оскільки навіть не поцікавився, який штраф на нього накладено. За ч.1 ст.126 КУпАП позивача притягнуто за ненадання поліса обов'язкового страхування, а не за його відсутність, при цьому вважає, що його вислів «я ще не бачив поліса страхування» є вимогою про надання даного документа, оскільки в Правилах дорожнього руху чітко зазначено, що водій зобов'язаний пред'явити документи, тому трактування таких його слів є виключно суб'єктивним баченням сторони позивача. Оскільки таку вимогу ОСОБА_1 проігнорував, хоча мав можливість принести та надати йому поліс, тому й було винесено постанову про вчинення даного правопорушення. За викладених обставин просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, показання свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як встановлено судом та це підтверджено матеріалами справи, відповідно до постанови серії ПС2 №645228 від 30.06.2016 року про адміністративне правопорушення, позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки «OPEL VEKTRA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в м.Любомль по вул.Брестська здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.1 ПДР, у зв'язку із чим позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Вчинення вказаного правопорушення позивачем не оспорюється та не заперечується.

Цієї ж постановою відповідачем визначено, що на підставі ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати ОСОБА_1 штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 510 грн.

З іншої оскаржуваної позивачем постанови серії ПС2 №645229 від 30.06.2016 року про адміністративне правопорушення встановлено, що вона винесена відносно ОСОБА_1 за те, що він, керуючи транспортним засобом марки «OPEL VEKTRA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в м.Любомль по вул.Брестська не пред'явив для перевірки поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.4 ПДР, що стало підставою для визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

З матеріалів виконавчих проваджень за №722/7 та за №723/7 вбачається, що оскаржувані постанови 10.08.2016 року за вих.№ 5036/60/01-1016 та за вих.№5038/60/01-1016 звернуті до виконання щодо стягнення штрафу в сумі 510 грн. та 850 грн., тобто у подвійних розмірах.

Зміст вказаних постанов та пояснення сторін в судовому засіданні дають підстави для висновку, що викладені у них правопорушення в автоматичному режимі не фіксувались, відповідно, положення ч.7 ст.258 КУпАП застосуванню не підлягають.

Підвідомчість розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, згідно ст.222 КУпАП, віднесена до органів Національної поліції.

Відповідно до ч.ч.2, 4, 6 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395 (далі - Інструкція), постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ….. частинами першою, другою і третьою статті 122, … ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до пунктів 5, 6 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Аналогічне положення закріплене у ч.2 ст.291 КУпАП, якою передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

З оскаржуваних постанов вбачається, що її копії позивачу на місці винесення не вручались, про що свідчить відсутність підписів останнього у відповідних полях даних постанов чи відмова у їх отриманні, а також підтверджено поясненнями відповідача в суді.

Твердження відповідача щодо надіслання позивачу оскаржуваних постанов поштовим зв'язком простою кореспонденцією належними доказами у справі не підтверджене.

В той же час, вимоги пункту 5 розділу IV Інструкції передбачають надіслання копії постанови особі щодо якої вона винесена виключно рекомендованою кореспонденцією, що стороною відповідача дотримано не було.

Як вбачається з копії довідки відділення поштового зв'язку від 17.09.2016 року, у період з 30.06.2016 року по 14.09.2016 року позивачу рекомендовані листи, окрім як 13.09.2016 року від РВ ДВС ГТУЮ, тобто відділу державної виконавчої служби, не надходили.

Відтак, слід дійти висновку, що позивач копії оскаржуваних постанов від відповідача не отримував, а тому йому не було відомо про накладені на нього адміністративні стягнення за порушення Правил дорожнього руху у виді штрафів в розмірі 255 грн. та 425 грн., а також строки та порядок їх сплати.

Частиною 1 статті 307 КУпАП передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 3001 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Аналогічне положення міститься й у п.2 розділу VI Інструкції.

Згідно ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Пунктами 3, 4 VI Інструкції регламентовано, що у разі несплати особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, штрафу в установлений КУпАП строк постанова у справі про адміністративне правопорушення протягом п'яти днів з супровідним листом (додаток 6) надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання (перебування), роботи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або за місцезнаходженням її майна в порядку, установленому законодавством. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про його стягнення, а також витрати на облік зазначених правопорушень.

З аналізу викладених норм КУпАП та положень Інструкції слід дійти висновку, що постанова органу Національної поліції про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі звертається до примусового виконання, відповідно й зі стягненням подвійного розміру штрафу, виключно у випадку набрання такою постановою у встановленому порядку законної сили, що в обов'язковому порядку вимагає вручення даної постанови особі - правопорушнику щодо якої вона винесена або ж відмови останнього в її отриманні. В іншому випадку постанова не вважається такою, що набрала законної сили та підлягає примусовому виконанню.

Отже, відсутність у справі доказів вручення позивачу оскаржуваних постанов зі сторони відповідача свідчить перш за все про позбавлення права останнього на сплату штрафу в добровільному порядку упродовж встановленого п'ятнадцятиденного строку, а також його права на оскарження таких постанов у встановленому порядку. У такому випадку відсутні й будь-які підстави вважати, що на момент звернення даних постанов до виконання в примусовому порядку, тобто станом на 10.08.2016 року, вони набрали законної сили, а тому відповідач передчасно, без дотримання встановленого загального порядку, надіслав їх для виконання до органу виконавчої служби із визначеним подвійним розміром штрафу.

Як встановлено в судовому засіданні, оскаржувані постанови відповідача від 30.06.2016 року за №645229 та за №645228 позивач отримав у відділі виконавчої служби 14.09.2016 року та у передбачений 1 статті 307 КУпАП термін, а саме 23.09.2016 року, сплатив штраф в сумі 255 грн. за постановою відповідача №645228, що стверджено наданою суду квитанцією за №88 від 23.09.2016 року.

Частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, на підставі встановлених у справі фактичних обставин та викладених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача у постанові від 30.06.2016 року №645228 про стягнення з позивача у порядку примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби подвійного розміру штрафу в сумі 510 грн. слід визнати неправомірним, у зв'язку із чим в цій частині останнє підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення відповідачем постанови №645229 за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП, то суд, окрім вищенаведеного, виходить з наступного.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

У пункті 2.4. ПДР України визначено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, який передбачає, що водій транспортного засобу, серед інших документів, повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За змістом п. 21.3. статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року № 1961-IV, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.2. цього ж Закону визначено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

В судовому засіданні, з пояснень позивача, які підтвердженні поясненнями відповідача, встановлено, що останній, після виявлення факту порушення позивачем правил зупинки та після того, як віддав останньому документи (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія), повідомив, що «ще не бачив поліса страхування».

Разом з цим, скупний аналіз пояснень позивача та відповідача в суді вказує на те, що останнім було виявлено порушення ОСОБА_1 правил зупинки, у зв'язку із чим позивачем були надані документи, а саме, лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, які були необхідні відповідачу для складання протоколу про адміністративне правопорушення саме за порушення правил зупинки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5, яка перебувала в автомобілі разом з позивачем, який доводиться їй чоловіком, показала, що інспектор поліції попросив в останнього лише техпаспорт на автомобіль та посвідчення водія, про страховку на автомобіль мови не було. Про події, які мали місце біля поліцейського автомобіля, їй нічого не відомо та розмови між її чоловіком та інспектором поліції вона не чула, оскільки постійно перебувала в автомобілі. Крім цього вказала, що поліс страхування у ОСОБА_1 був при собі, оскільки вони слідували в Республіку Польща та його пред'явлення є обов'язковим під час проходження митного контролю.

Наявність у позивача поліса обов'язкового страхування на автомобіль підтверджена й в судовому засіданні, оскільки його оригінал був наданий суду, а саме, PL/12/4131711 з терміном дії з 30.11.2015 року по 29.11.2016 року.

Щодо письмових пояснень свідка ОСОБА_6 від 30.06.2016 року, у яких останній вказав, що був очевидцем того, як автомобіль марки «OPEL VEKTRA», р.н.з. НОМЕР_1,стояв під знаком «Зупинка заборонена» та до нього підійшов інспектор поліції, який у водія попросив документи для перевірки, то суд їх до уваги не приймає, оскільки такі пояснення, як доказ, в оскаржуваній постанові не зазначені та суд піддає їх сумніву в тій частині, що даний свідок міг чути зміст розмови між позивачем та інспектором поліції, оскільки безпосередньо під час їх розмови присутній не був.

Аналіз наведених вище доказів приводить до висновку, що інспектор поліції, підійшовши до автомобіля позивача, який стояв в зоні дії дорожнього знака «Зупинка заборонена», повідомив останньому про порушення вимог даного знака та на меті перевірки документів, визначених у п.2.4 Правил дорожнього руху, не мав, оскільки на місці, тобто біля автомобіля, надані позивачем документи не перевіряв і вимоги щодо пред'явлення та наявності страхового поліса на автомобіль не висловлював, а, отримавши документи, які йому необхідні були для складання адміністративного протоколу за ознаками ч.1 ст.122 КУпАП, відлучився до службового автомобіля для винесення постанови.

Подальший хід подій, за яких відповідач повідомив, що ще не бачив поліса обов'язкового страхування, суд не розцінює, як вимогу органу владних повноважень на його пред'явлення. Відповідач, вважаючи, що це вимога та ОСОБА_1 її проігнорував, сам допустив бездіяльність, оскільки у належний спосіб першочергово у присутності водія не перевірив надані йому документи, а відразу відлучився з документами для складання протоколу по іншому факту, при цьому про порушення позивачем вимог ч.1 ст.126 КУпАП не повідомляв.

Тобто, на відміну від вчинення порушення за ч.1 ст.122 КУпАП, позивач про винесення відносно нього ще й постанови за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП не знав та не міг знати.

В подальшому мали місце обставини, які описані вище, а саме, постанову №645229 від відповідача позивач не отримував, а про її наявність дізнався лише в процесі її виконання в примусовому порядку в органах ДВС.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених у справі обставин та системного аналізу наведених норм, суд вважає, що розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №645229 від 30.06.2016 року на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.268 КУпАП.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відтак, порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, належного документування обставин адміністративного правопорушення є підставою для скасування оскаржуваної позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №645229 від 30.06.2016 року.

Разом з цим, вимоги позивача в частині закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП суд вважає безпідставними, оскільки згідно із положеннями п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду і в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Яшнюка А.І. у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №645228 від 30.06.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП в частині стягнення при примусовому виконанні цієї постанови органами державної виконавчої служби подвійного розміру штрафу в сумі 510 (п'ятсот десять) гривень - скасувати.

Постанову інспектора Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Яшнюка А.І. у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №645229 від 30.06.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 04.11.2016 року

Головуюча:суддя А.Л.Гайдук