Справа № 802/1507/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 жовтня 2016 р. Справа № 802/1507/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Стариша С.А., Колодніцького М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області

про скасування розпоряджень, зобов'язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась у Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області (далі за текстом - Ямпільська РДА), в якому просить:

- скасувати розпорядження голови Ямпільської РДА № 27 від 05.02.2016 року про звільнення позивача з посади завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 08.02.2016 року;

- скасувати пункт 1 розпорядження Ямпільської РДА "Про внесення змін в структуру апарату райдержадміністрації" № 49-рк від 30.10.2015 року;

- скасувати розпорядження голови Ямпільської РДА № 2-рк від 05.01.2016 року про оголошення позивачу догани;

- зобов'язати голову Ямпільської РДА поновити позивача на рівнозначній посаді державного службовця Ямпільської РДА з 09.02.2015 року;

- стягнути з Ямпільської РДА на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня, наступного за днем звільнення, по дату ухвалення судом рішення у справі;

- стягнути з Ямпільської РДА на користь позивача завдану незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності та незаконним звільненням з роботи моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона працювала у Ямпільській РДА на посаді завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату. Розпорядженням голови РДА № 27 від 05.02.2016 року її звільнено з цієї посади у зв'язку з ліквідацією вказаного сектору на підставі розпорядження № 49-рк від 30.10.2015 року. Позивач вважає таке розпорядження незаконним, оскільки в порушення вимог ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" до первинної профспілкової організації Ямпільської РДА не надходило звернення керівництва райдержадміністрації про майбутнє звільнення працівників, хоча відповідач не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень повинен був повідомити про це профспілку. Крім того, розпорядженням Ямпільської РДА № 49-рк від 30.10.2015 року сектор внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації ліквідовано з 01.11.2015 року, тобто на наступний день після видання розпорядження. Відтак посади, яку займала позивач, юридично не існувало вже з 01.11.2015 року, хоча до часу фактичного звільнення з роботи їй виплачували зарплату. Зазначена обставина, на думку позивача, свідчить про допущені відповідачем фінансові порушення та незаконність розпорядження Ямпільської РДА № 49-рк від 30.10.2015 року. Також позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно не враховано її переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, оскільки на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей. До того ж, звільнення позивача відбулось без погодження з первинною профспілковою організацією Ямпільської РДА, членом якої вона була. Також позивач вважає, що при наявності вакантних посад відповідач був зобов'язаний запропонувати їх працівникові, який вивільнявся у зв'язку із змінами в структурі райдержадміністрації. Однак позивачу було запропоновано лише неіснуючу посаду в управлінні соціального захисту населення Ямпільської РДА. Натомість наявні в райдержадміністрації вакантні посади, які відповідали її кваліфікаційним вимогам та стажу роботи, взагалі не пропонувались. При цьому відповідач, незважаючи на приписи ст. 42-1 КЗпП України та неодноразові звернення позивача, неправомірно здійснював заповнення вакантних посад, які відповідали освітньо-кваліфікаційному рівню позивача. Також, на думку позивача, остаточний розрахунок при звільненні з нею проведено тільки 17.04.2016 року, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Крім того, позивач ОСОБА_1 вважає незаконним розпорядження голови Ямпільської РДА № 2-рк від 05.01.2016 року про оголошення їй догани та просить врахувати, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності здійснено на підставі одних лише доповідних записок працівників Ямпільської РДА ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в яких зазначено очевидно недостовірні відомості. Більше того, як вбачається з резолюцій голови Ямпільської РДА, проставлених на таких доповідних записках у день їх надходження 23 та 25 грудня 2015 року, останній без проведення перевірки прийняв рішення про оголошення позивачу догани, яке реалізував наказом № 2-рк від 05.01.2016 року. При цьому позивач зауважує, що дисциплінарне стягнення на неї було накладене за неналежне ведення офіційного веб-сайту Ямпільської РДА, тоді як в райдержадміністрації взагалі відсутні будь-які документи, які б визначали регламент роботи сайту, порядок його наповнення та функціонування, а також документи, що підтверджують обов'язок позивача заповнювати вказані у доповідній записці ОСОБА_5 розділи сайту. Таким чином, оскільки звільнення з публічної служби, на думку позивача, відбулось незаконно, але з часу звільнення в структурі райдержадміністрації відбулись істотні зміни, позивач ОСОБА_1 просить суд зобов'язати відповідача поновити її на рівнозначній посаді державного службовця Ямпільської РДА з 09.02.2016 року та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач стверджує, що протиправні рішення та дії відповідача заподіяли їй значної моральної шкоди, яка полягає у позбавленні гарантованого Конституцією України права на працю, у глибоких душевних переживаннях та моральних стражданнях, в стресовому стані у зв'язку з незаконним звільненням та відсутністю заробітку, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань. Крім того, протиправна поведінка відповідача порушила нормальні життєві зв'язки позивача та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак, завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 25 000 грн. та просить суд стягнути її з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник заявлені позовні вимоги повністю підтримали та надали пояснення, аналогічні до викладеного у позовній заяві. Додатково зазначили, що причиною незаконного звільнення позивача з роботи є упереджене ставлення чинного голови Ямпільської РДА до особи позивача. При цьому просять врахувати, що позивач працювала в райдержадміністрації з 2012 року, куди була прийнята за результатами конкурсу, завжди належним чином виконувала покладені на неї обов'язки та жодного разу не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Також позивач має вищу економічну освіту та значний досвід кадрово-управлінської роботи. Крім того, за час перебування на посадах в Ямпільській РДА вона неодноразово підвищувала кваліфікацію, що підтверджується відповідними сертифікатами і дипломами, позитивно характеризується у Вінницькій обласній державній адміністрації, що підтверджується наданою суду характеристикою. Відтак, навіть якщо припустити, що ліквідація очолюваного позивачем сектору апарату райдержадміністрації була необхідною, відповідач був зобов'язаний запропонувати позивачу іншу роботу. Надана суду інформація підтверджує, що в Ямпільській РДА існувало багато вакантних посад, на які позивач могла бути призначена після попередження про наступне вивільнення, однак цього зроблено не було. Водночас їй було запропоновано неіснуючу посаду в управлінні соціального захисту населення Ямпільської РДА, від якої позивач обґрунтовано відмовилась. Також просять суд врахувати, що звільнення позивача з роботи відбулось без погодження з профспілковою організацією Ямпільської РДА. Більше того, своїм рішенням від 26.01.2016 року профспілка відмовила у наданні такої згоди, взявши до уваги доводи позивача та її адвоката, які брали участь у засіданні та виступали перед членами профспілки. Отже, звільнення позивача з роботи здійснено умисно та з грубим порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, незаконним є притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. При цьому позивач та її представник зазначають, що жодних порушень своїх функціональних обов'язків позивач не допускала та завжди намагалася підтримувати офіційний веб-сайт Ямпільської РДА у належному стані, часто витрачаючи для цього власні кошти. Водночас голова райдержадміністрації відразу після надходження до нього доповідних записок прийняв рішення про оголошення позивачу догани, навіть не намагаючись перевірити правдивість зазначеної у них інформації. Цим додатково підтверджується упередженість відповідача та його намагання у будь-який спосіб звільнити позивача з роботи. Вирішуючи питання про відшкодування завданої моральної шкоди позивач та її представник просять суд врахувати, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач ОСОБА_1 тривалий час залишається без заробітків, хоча до звільнення була основним годувальником в сім'ї. Окрім фінансових труднощів, у позивача з'явилися проблеми зі здоров'ям, які очевидно також пов'язані з протиправними рішеннями та діями відповідача. Особливу увагу просять звернути на душевні страждання та психологічні переживання, яких позивач зазнала внаслідок незаконної поведінки відповідача. До того ж, головні події, а саме принизливе пропонування позивачу неіснуючої посади, надходження неправдивих доповідних записок, ознайомлення з ними в присутності багатьох працівників райдержадміністрації та незаконне накладення дисциплінарного стягнення мали місце напередодні новорічних і різдвяних свят, що безумовно негативно вплинуло на їх проведення не тільки позивачем, але й членами її сім'ї. Тому заявлений розмір моральної шкоди позивач та її представник вважають обґрунтованим та просять суд і в цій частині адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 заперечили та надали суду письмові заперечення на адміністративний позов (том 1, а.с. 75-77). Пояснили, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням усіх вимог чинного законодавства. При цьому зазначають, що розпорядженням Ямпільської РДА № 49-рк від 30.10.2015 року звільнення працівників не проводилось, а лише здійснювалось їх попередження про можливе вивільнення у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу і виключенням окремих посад. Тому посилання позивача на порушення райдержадміністрацією вимог ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" є безпідставними. Крім того, з моменту попередження позивача про наступне звільнення з роботи за нею протягом двох місяців зберігались посада та заробітна плата, як це передбачено законом. Всі попереджені працівники апарату в подальшому були працевлаштовані, тоді як позивач відмовилась від запропонованої їй посади. Стверджують, що відповідач не міг врахувати переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки сектор внутрішньої політики Ямпільської РДА був ліквідований. Відтак залишення позивача на попередній посаді було неможливим. Більше того, позивачем не надано належних документів, які б підтверджували, що саме на її утриманні перебувають неповнолітні діти. Просять врахувати, що відповідач запропонував позивачу іншу вакантну посаду, від якої ОСОБА_1 відмовилась. Водночас, на думку представників відповідача, роботодавець не повинен пропонувати працівникові, який вивільняється, усі вакантні посади на цьому підприємстві, в установі чи організації, а його обов'язок, визначений ст. 49-2 КЗпП України, є виконаним навіть якщо працівникові було запропоновано хоча б одну з посад, що відповідає його кваліфікації. Твердження позивача про те, що їй було запропоновано неіснуючу посаду представники відповідача вважають безпідставними, оскільки у своїй письмовій відмові від 24.12.2015 року позивач визнає, що ознайомлена з кваліфікаційними вимогами посади і така посада, на її думку, не відповідає за рівнем оплати праці та її освітньо-кваліфікаційним даним. Крім того, згідно із ст. 44 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" голова райдержадміністрації на власні переконання та з урахуванням потреб установи визначає структуру апарату, призначає на посади та звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів апарату. Саме тому наявні в апараті адміністрації вакантні посади не були запропоновані позивачу. Доводи позивача про не погодження первинною профспілковою організацією Ямпільської РДА її звільнення з посади представники відповідача просять суд не брати до уваги, оскільки рішення по суті цього питання профком не приймав, а зі змісту протоколу засідання взагалі не зрозуміло, яке ж рішення було прийняте профкомом. Правомірним, на думку представників відповідача, також є і застосування до позивача догани, враховуючи те, що вона неналежно виконувала покладені на неї обов'язки. При цьому представники відповідача, керуючись Порядком проведення службового розслідування, стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМ України від 13.06.2000 року № 950, посилаються на відсутність підстав для проведення службового розслідування, оскільки позивачем не вчинено дій, що призвели до людських жертв або заподіяли значну матеріалу чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян. Крім того, з позивачем проведений повний розрахунок в день звільнення, про що свідчить довідка Ямпільської РДА від 08.02.2016 року № 01-01.07/233. Також просять врахувати, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підтверджені жодними належними доказами, зокрема медичними довідками, які б свідчили, що позивачу було заподіяну моральну шкоду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала в Ямпільській РДА з 22.05.2012 року на різних посадах. Зокрема, з 20.06.2013 року позивач працювала на посаді начальника відділу внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації, а з 01.07.2014 року - на посаді завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації (том 1, а.с. 229-231).

Розпорядженням голови Ямпільської РДА № 49-рк від 30.10.2015 року "Про внесення змін в структуру апарату райдержадміністрації" внесено зміни в структуру апарату райдержадміністрації з 01.11.2015 року (том 1, а.с. 18), а саме:

- ліквідовано сектор внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації;

- виключено посади завідувача та головного спеціаліста сектору, головного спеціаліста-юрисконсульта апарату райдержадміністрації, головного спеціаліста з питань контролю апарату райдержадміністрації, головного спеціаліста по роботі із зверненнями громадян апарату райдержадміністрації, головного спеціаліста з питань взаємодії з правоохоронними органами та оборонної роботи апарату райдержадміністрації та державного адміністратора апарату райдержадміністрації;

- утворено відділ інформаційного та комп'ютерного забезпечення апарату райдержадміністрації в кількості 3-х штатних одиниць та відділ юридичного забезпечення та роботи із зверненнями громадян апарату райдержадміністрації в кількості 3-х штатних одиниць;

- введено посади начальника відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення райдержадміністрації, головного спеціаліста відділу, оператора по обслуговуванню комп'ютерної техніки відділу, начальника відділу юридичного забезпечення та роботи із зверненнями громадян апарату райдержадміністрації, головного спеціаліста-юрисконсульта відділу, головного спеціаліста відділу та головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату райдержадміністрації;

- зобов'язано попередити про вивільнення працівників апарату райдержадміністрації у зв'язку з ліквідацією структурних підрозділів та скороченням посад.

Список працівників апарату райдержадміністрації, яких попереджено про звільнення, наведений у додатку до розпорядження голови Ямпільської РДА № 49-рк від 30.10.2015 року. Серед них - завідувач сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю ОСОБА_1 При цьому судом встановлено, що від підпису про ознайомлення з вказаним розпорядженням позивач відмовилась, отримавши його копію 02.11.2015 року на підставі відповідної заяви (том 1, а.с. 238-240).

Отже, з 02.11.2015 року позивач вважалась такою, що попереджена про наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією структурних підрозділів Ямпільської РДА та скороченням посад.

Надалі, листом від 23.12.2015 року № 01-1-16-2173 за підписом голови Ямпільської РДА позивачу запропоновано для працевлаштування вакантну посаду головного спеціаліста з питань контролю та виплати пенсій управління соціального захисту населення райдержадміністрації (том 1, а.с. 81-82). Підтвердженням вручення ОСОБА_1 такої пропозиції є акт від 23.12.2015 року (том 1, а.с. 86).

Цього ж дня, 23.12.2015 року, позивач звертається до начальника управління соціального захисту населення Ямпільської РДА із заявою про надання інформації щодо наявності в управлінні вакантної посади головного спеціаліста з питань контролю управління та виплати пенсій, а також посадового окладу за даною посадою.

У відповідь на таку заяву листом № 01-06/2502 від 24.12.2015 року ОСОБА_1 повідомляють про те, що до структури та штатного розпису управління входить посада головного спеціаліста з питань нагляду за додержанням вимог законодавства під час призначення (перерахунку) пенсій органам Пенсійного Фонду України, яка є вакантною посадою з 15.12.2015 року (том 1, а.с. 27-28).

24.12.2015 року позивач звертається із заявою до голови Ямпільської РДА про відмову від запропонованої посади, посилаючись на те, що посада головного спеціаліста з питань контролю управління та виплати пенсій управління соціального захисту населення Ямпільської РДА відсутня у структурі та штатному розписі управління, а також не відповідає рівню її заробітної плати. Крім того, позивач зазначає, що їй відомо про те, що в апараті райдержадміністрації є вакантні посади, які відповідають її освітнім і кваліфікаційним даним та рівню заробітної плати, яку вона отримує (том 1, а.с. 29).

Розпорядженням голови Ямпільської РДА № 2-рк від 05.01.2016 року на підставі ст. 147 КЗпП України, доповідних записок заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_5, старшого інспектора відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації ОСОБА_6 за неналежне виконання посадових обов'язків та порушення правил поведінки державного службовця завідувачу сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю ОСОБА_1 оголошено догану (том 1, а.с. 78).

При цьому згідно з доповідною запискою заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_5 від 23.12.2015 року перевіркою розміщення інформаційних матеріалів на сайті Ямпільської РДА виявлено, що відповідальною за ведення сайту ОСОБА_1 не ведеться робота по оновленню інформації на сайті, зокрема щодо паспорту району (з 2012 року), управлінь та відділів райдержадміністрації, аналітичних довідок по економіці, соціального захисту, освіти, охорони здоров'я, культури, засобів масової інформації, нормативно-правових документів. Остання інформація на сайті виставлена 17.12.2015 року. Відтак, доповідачем запропоновано вжити заходи дисциплінарного впливу (том 1, а.с. 89).

Крім того, як вбачається зі змісту доповідної записки старшого інспектора відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації ОСОБА_6 від 25.12.2015 року (том 1, а.с. 88), ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2, який є її адвокатом, спричинили конфлікту ситуацію в кабінеті відділу організаційно-кадрової роботи, ображали і принижували її гідність. Також ОСОБА_1 грубо порушила етичну поведінку державного службовця, створила конфліктну ситуацію в колективі, її дії дискредитують орган державної влади, де вона працює і ганьблять репутацію державного службовця. Відтак, доповідачем запропоновано вжити заходи дисциплінарного впливу.

13.01.2016 року відповідач звертається до первинної профспілкової організації Ямпільської РДА за погодженням звільнення завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю Ямпільської РДА ОСОБА_1 у зв'язку з ліквідацією сектору.

26.01.2016 року первинною профспілковою організацією Ямпільської РДА рішення про таке погодження не прийнято, про що повідомлено голову Ямпільської РДА листом № 1 від 27.01.2016 року (том 1, а.с. 21-22).

Розпорядженням голови Ямпільської РДА № 27 від 05.02.2016 року завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю Ямпільської РДА ОСОБА_1 звільнено з посади з 08.02.2016 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (том 1, а.с. 79).

Згідно з довідкою Ямпільської РДА № 01-01.01/233 від 08.02.2016 року повний розрахунок із ОСОБА_1 проведено в день звільнення 08.02.2016 року (том 1, а.с. 84).

Середньомісячна заробітна плата позивача на час звільнення становила 2157,24 грн., а середньоденна - 82,74 грн., що підтверджується довідкою № 01-01.18/1871 від 11.10.2016 року(том 1, а.с. 90), наданою відповідачем на вимогу суду.

Не погоджуючись з рішеннями голови Ямпільської РДА про внесення змін до структури апарату райдержадміністрації, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та звільнення з державної служби, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом про їх оскарження, зокрема спочатку до Ямпільського районного суду Вінницької області, а згодом - до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2016 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом у справі № 802/1507/16-а (том 1, а.с. 136-137).

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті, надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 5 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Гранична чисельність працівників місцевих державних адміністрацій передбачена відповідною постановою Кабінету Міністрів України № 91 від 25.03.2014 року "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій".

Таким чином, вищевказані положення нормативно-правових актів надають голові місцевої державної адміністрацій повноваження щодо формування складу місцевих державних адміністрацій і їх структури з урахуванням граничної чисельності працівників. Водночас питання утворення та ліквідації структурних підрозділів місцевої державної адміністрації є виключною прерогативою голови і вирішується на його розсуд з метою забезпечення належного та якісного функціонування місцевої державної адміністрації.

Відтак, на переконання суду, розпорядження № 49-рк від 30.10.2015 року "Про внесення змін в структуру апарату райдержадміністрації" було видане головою Ямпільської РДА законно та в межах наданих йому повноважень.

Посилання позивача на те, що вказаним розпорядженням фактично внесено зміни до структури апарату райдержадміністрації з наступного після його прийняття дня на правомірність такого рішення відповідача не впливають і не дають достатніх правових підстав для його скасування. Тим більше, що у зв'язку з цим законні права та інтереси позивача порушені не були, адже позивач не був звільнений починаючи з 01.11.2015 року, а продовжував працювати та отримувати заробітну плату.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Також згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, в силу вимог чинного трудового законодавства завчасне, не пізніше як за три місяці повідомлення роботодавцем первинної профспілкової організації про заплановані заходи з ліквідації, реорганізації або зміни форми власності підприємства, установи, організації є обов'язковим лише у випадку, якщо внаслідок реалізації таких заходів планується звільнення працівників.

Натомість судом встановлено, що розпорядженням голови Ямпільської РДА № 49-рк від 30.10.2015 року "Про внесення змін в структуру апарату райдержадміністрації" жодного працівника апарату Ямпільської РДА не звільнено, а зміни у структурі апарату райдержадміністрації передбачали виведення шести посад та введення семи нових посад, з можливим наступним працевлаштуванням осіб, посади яких скорочувались.

Відтак доводи позивача про незаконність вказаного розпорядження з підстав порушення відповідачем ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" під час розгляду справи не підтвердились, а тому у задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Надаючи оцінку правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, судом встановлено, що розпорядженням голови Ямпільської РДА № 2-рк від 05.01.2016 року до завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за неналежне виконання посадових обов'язків та порушення правил поведінки державного службовця.

Підставою для прийняття такого рішення стали доповідні записки працівників райдержадміністрації, а саме заступника голови Ямпільської РДА ОСОБА_5 від 23.12.2015 року та старшого інспектора відділу організаційно-кадрової роботи апарату Ямпільської РДА ОСОБА_6 від 25.12.2015 року.

Відповідно до п. 161 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1242 від 30.11.2011 року(далі - Типова інструкція), реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Згідно з п. 162 Типової інструкції реєстрації підлягають документи, створені в установі (довідки, доповідні записки, заяви тощо).

Разом з тим, всупереч вищевказаним нормативним вимогам надані голові Ямпільської РДА доповідні записки заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_5 від 23.12.2015 року та старшого інспектора відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації ОСОБА_6 від 25.12.2015 року зареєстровані не були, а отже оформлені з порушенням визначеного порядку, є неналежними документами та відповідно не могли бути підставою для видання оскаржуваного розпорядження про оголошення позивачу догани.

Також судом встановлено, що викладене у доповідних записках відповідач взяв до уваги без проведення перевірки отриманої інформації, вважаючи наведені у них факти доведеними. При цьому пояснення з приводу начебто допущених порушень були відібрані у позивача ОСОБА_1 тільки 30.12.2015 року (том 1, а.с. 33), тоді як вже у день надходження доповідних записок, тобто 23.12.2015 року та 25.12.2015 року, голова Ямпільської РДА ставить резолюції про підготовку проекту наказу про догану (том 1, а.с. 88-89). Дана обставина, на думку суду, свідчить про упереджений підхід до вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Більше того, як слідує з матеріалів справи, відповідачем не було надано жодної оцінки, а отже не враховано скарги ОСОБА_1 від 31.12.2015 року, в якій позивач повідомляла про неправомірну поведінку старшого інспектора відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації ОСОБА_6 по відношенню до неї та саме її звинувачувала у негідних діях та порушенні її прав (том 1, а.с. 34).

Таким чином, за наявності повністю протилежних пояснень різних працівників з приводу однієї і тієї ж події, яка стала підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відповідач необґрунтовано, без проведення перевірки та зазначення відповідних мотивів надав перевагу одним доводам перед іншими.

В силу положень частини 1 статті 14 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності) дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Суд зауважує, що посилання в оскаржуваному розпорядженні голови Ямпільської РДА № 2-рк від 05.01.2016 року на порушення позивачем своїх посадових обов'язків та правил поведінки державного службовця є загальними і неконкретизованими, а зі змісту розпорядження взагалі неможливо встановити, які саме посадові обов'язки не виконала ОСОБА_1 та в чому полягало порушення нею правил поведінки державного службовця.

У доповідній записці заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_5 від 23.12.2015 року в провину позивачу поставлено неналежне ведення веб-сайту Ямпільської РДА, хоча, як встановлено судом, з 01.11.2015 року у структурі райдержадміністрації був створений новий відділ інформаційного та комп'ютерного забезпечення апарату райдержадміністрації, на який згідно з положенням про відділ, затвердженим керівником апарату райдержадміністрації від 02.11.2015 року (том 1, а.с. 241-243), було покладено функції з адміністрування веб-сайту.

Крім того, судом з'ясовано, що посадові обов'язки ОСОБА_1, як завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю, щодо ведення веб-сайту Ямпільської РДА документально не визначені, а порядку ведення офіційного веб-сайту райдержадміністрації не існує.

Відтак, за відсутності внутрішнього документа, який б регламентував порядок ведення веб-сайту Ямпільської РДА, строки його наповнення необхідною інформацією, а також визначав, наприклад, які саме розділи сайту повинні вестись та як часто вони повинні оновлюватись, висновок відповідача про неналежне невиконання позивачем своїх обов'язків з адміністрування веб-сайту райдержадміністрації не може вважатись правомірним.

Вказане підтверджується і суперечливістю відомостей, наведених у доповідній записці заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_5 від 23.12.2015 року. Так, спочатку у ній зроблено акцент на тому, що певні розділи веб-сайту не оновлюються, однак наприкінці зазначено, що остання інформація на сайті виставлена 17.12.2015 року. Отже, навіть зі змісту самої доповідної записки можна встановити, що веб-сайт райдержадміністрації адмініструвався, а інформація оновлювалась. Водночас посилання на неналежне введення сайту, за відсутності документа, який б регламентував порядок роботи з ним, ґрунтуються не інакше як на суб'єктивному ставленні до цього питання, а тому не можуть бути підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене та беручи до уваги заперечення ОСОБА_1 щодо викладених у доповідних записках фактів, суд вважає, що для встановлення у діяннях позивача складу дисциплінарного проступку необхідним було проведення належної перевірки, в тому числі службового розслідування, чого однак відповідачем зроблено не було.

Крім того, відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Так, в силу вимог ч. 2 ст. 14 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності) до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Отже, врахування в сукупності ступеню тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи працівника є не правом, а обов'язком роботодавця при обранні виду дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, обираючи позивачу дисциплінарне стягнення у вигляді догани, відповідач жодним чином не обґрунтував необхідності застосування саме цього виду стягнення та не врахував вказаних вище обов'язкових обставин.

Відтак, суд приходить до переконання, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було прийняте не на підставах і у спосіб, що передбачені законом, не відповідає критеріям безсторонності (неупередженості), добросовісності та розсудливості, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Предметом спору у цій справі є також розпорядження голови Ямпільської РДА № 27 від 05.02.2016 року, яким завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю райдержадміністрації ОСОБА_1 було звільнено з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку вказаному розпорядженню, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Водночас порядок вивільнення працівників визначений статтею 49-2 КЗпП України та передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення наведених вище положень Кодексу законів про працю України, можна дійти висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Разом з тим, сам процес, при якому працівникові мають бути запропоновані усі вакантні посади, триває до закінчення вказаного двомісячного строку, а звільнення працівника можливе лише у разі відмови останнього від зайняття будь-якої із запропонованих роботодавцем посад чи при їх відсутності.

Як встановлено судом, з моменту попередження про наступне вивільнення до дати звільнення з роботи, тобто у період з 02.11.2015 року по 08.02.2016 року ОСОБА_1 було запропоновано лише одну посаду в управлінні соціального захисту населення Ямпільської РДА, від якої позивач відмовилась.

Жодних інших пропозицій щодо працевлаштування від відповідача не надходило, хоча згідно з наданою суду інформацією в Ямпільській РДА було багато вакантних посад державних службовців і станом на 01.11.2015 року (14 посад), і станом на 01.01.2016 року (14 посад), і навіть станом на 01.02.2016 року (16 посад) (том 1, а.с. 164-167).

Водночас відмову позивача від зайняття посади головного спеціаліста з питань контролю та виплати пенсій управління соціального захисту населення райдержадміністрації суд вважає обґрунтованою, оскільки фактично їй було запропоновано неіснуючу посаду, що підтверджується листом управління соціального захисту населення Ямпільської РДА за № 01-06/2502 від 24.12.2015 року.

Натомість інші вакантні посади, зокрема посади в апараті райдержадміністрації або фінансовому управлінні райдержадміністрації, яким позивач відповідала за рівнем освіти, досвідом роботи та кваліфікаційними вимогами, запропоновані не були.

Більше того, судом встановлено, що ще до звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідач оголошував конкурси на зайняття тих вакантних посад, які відповідали кваліфікації позивача, про що свідчать оголошення, розміщені у місцевій пресі (том 1, а.с. 101-102).

Таким чином, після попередження про вивільнення та протягом наступних більш як двох місяців перед звільненням позивачу безпідставно не було запропоновано іншої роботи в апараті чи інших структурних підрозділах райдержадміністрації. Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем не було вжито належних заходів для її працевлаштування, чим порушено вимоги трудового законодавства.

Крім того, досліджуючи підстави звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, які зазначені в оскаржуваному розпорядженні № 27 від 05.02.2016 року, судом встановлено, що під скороченням штату працівників відповідач розуміє ліквідацію посади завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Ямпільської РДА № 1313/1 від 24.11.2015 року (том 1, а.с. 174) затверджено перелік змін № 3 до штатного розпису на 2015 рік, який введено в дію з 01.11.2015 року і яким передбачено виведення з штатного розпису 7 (семи) посад сектору внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю та введення 3 (трьох) посад відділу інформаційного та комп'ютерного забезпечення і 7 (семи) посад відділу юридичного забезпечення та роботи із зверненнями громадян. Тобто фактична штатна чисельність новоутворених структурних підрозділів апарату Ямпільської РДА становила 10 (десять) посад.

Отже, жодних скорочень чисельності або штату працівників в апараті райдержадміністрації не відбулось, а, навпаки, чисельність та штат апарату збільшилась на 3 (три) посади, що додатково вказує на незаконність звільнення позивача ОСОБА_1 з підстав, визначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, в силу положень ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Судом встановлено, що відповідач звертався до первинної профспілкової організації Ямпільської РДА за погодженням звільнення завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю Ямпільської РДА ОСОБА_1 у зв'язку з ліквідацією сектору.

Зі змісту протоколу загальних зборів членів профспілки Ямпільської РДА № 2 від 26.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2, який одночасно є її адвокатом, були присутні на зборах та письмово обґрунтували протиправність звільнення ОСОБА_1 з посади. При цьому присутніми на зборах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запропоновано вирішення даного спору без звільнення працівника, а шляхом переводу в іншій структурний підрозділ райдержадміністрації. За результатами розгляду відповідного питання рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 не прийнято (за погодження звільнення ОСОБА_1 проголосував 1 член профспілки, проти - 2 та 1 утримався).

Відповідач стверджує, що не брав до уваги вказане рішення профспілкової організації Ямпільської РДА, оскільки воно є незрозумілим.

Проте суд такі доводи оцінює критично, адже визначальним у цьому випадку є те, що профспілкою, членом якої була позивач, не надано згоди на її звільнення, хоча в силу положень ст. 43 КЗпП України вона є обов'язковою.

Крім того, відсутні підстави вважати рішення профспілкової організації Ямпільської РДА необґрунтованим, оскільки зі змісту протоколу зборів учасників профспілки слідує, що при прийнятті рішення з даного питання бралися до уваги заперечення працівника і його адвоката, на що вказують також додатки до протоколу (том 1, а.с. 22-25).

Отже, під час розгляду справи повністю підтвердились доводи позивача ОСОБА_1 про те, що всупереч вимог закону її звільнення з роботи відбулось без погодження з первинною профспілковою організацією, членом якої вона була.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на порушення її переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників. Так, згідно із ст. 42 КЗпП України це право передбачене у разі скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Проте судом встановлено, що у даному випадку сектор внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю Ямпільської РДА був ліквідований повністю. Отже, враховуючи те, що усі штатні одиниці відповідного підрозділу апарату райдержадміністрації скорочувались, підстав вважати, що позивачу ОСОБА_1 могла бути надана перевага в залишенні на роботі немає.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що звільнення позивача з роботи відбулось незаконно та з істотним порушенням порядку вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, суд приходить до переконання, що розпорядження голови Ямпільської РДА № 27 від 05.02.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак вимоги позивача ОСОБА_1 про покладення на відповідача обов'язку поновити її на рівнозначній посаді державного службовця Ямпільської РДА суперечать чинному трудовому законодавству та не можуть бути задоволені.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача у справі, суд вважає необхідним вийти за межі заявлених позовних вимог та поновити ОСОБА_1 на тій посаді, з якої вона була незаконно звільнена, а саме на посаді завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату Ямпільської РДА, з дати припинення державної служби, тобто з 09.02.2016 року.

При цьому судове рішення в цій частині відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України підлягає негайному виконанню.

Крім того, частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з витребуваною судом довідкою Ямпільської РДА № 01-01.18/1871 від 11.10.2016 року (том 1, а.с. 90) середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 на час звільнення зі служби становила 2157,24 грн., а середньоденна - 82,74 грн.

Таким чином, за період з 09.02.2016 року по дату ухвалення судом рішення у справі на користь позивача належить стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який становить 8 місяців та 14 днів (за виключенням 14.10.2016 року, який є святковим (неробочим) днем), тобто заробіток у розмірі 18 416,28 грн. (8х2157,24+14х82,74).

При цьому рішення суду в частині виплати позивачу заробітної плати за один місць в сумі 2157,24 грн. підлягає негайному виконанню на підставі п. 2 ст. 1 ст. 256 КАС України.

Вирішуючи дану справу, суд не бере до уваги доводи позивача щодо затримки повного розрахунку при звільненні, оскільки відповідних позовних вимог, які б ґрунтувалися на цій обставині, в адміністративному позові не заявлено, а отже вищевказані доводи виходять за межі предмету доказування та не стосуються спору у цій справі.

Разом з тим, надаючи оцінку наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв'язку з прийняттям незаконних рішень про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення з роботи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також в силу положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, згідно із ст. 1174 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України)..

Відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

При цьому суд зауважує, що за змістом статті 71 КАС України позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто як факт заподіяння моральної шкоди, так і заявлений до відшкодування розмір цієї шкоди.

Оцінивши доводи позивача ОСОБА_1 на підтримку позовних вимог в частині стягнення на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій посадових осіб Ямпільської РДА та винесення щодо неї незаконних розпоряджень, суд приходить до переконання, що факт заподіяння моральної шкоди дійсно мав місце.

Крім того, за обставин, коли у зв'язку з прийняттям відповідачем незаконних рішень, позивача спочатку було безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а потім звільнено, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що вказана протиправна поведінка відповідача призвела до погіршення її морально-психологічного стану та стану здоров'я, душевних переживань, порушення нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання значних зусиль для організації свого життя після звільнення з роботи.

При цьому суд вважає слушними та враховує посилання позивача на те, що окремі незаконні рішення та дії відповідача мали місце напередодні та під час новорічних і різдвяних свят, що не могло не вплинути на фізичний та моральний стан позивача.

Разом з тим, заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи та є завищеним. Тому суд, виходячи з вимог розумності та справедливості, оцінює таку шкоду в розмірі 5000 грн. і вважає, що саме цей розмір буде достатнім для компенсації завданих позивачу моральних страждань.

Відтак, адміністративний позов в цій частині вимог належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 94 КАС України. Так, оскільки при зверненні до адміністративного суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. за позовною вимогою про скасування розпорядження Ямпільської РДА № 2-рк від 05.01.2016 року про оголошення догани і в цій частині адміністративний позов задоволено, відповідні витрати слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Ямпільської РДА.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області № 2-рк від 05.01.2016 року "Про оголошення догани ОСОБА_1".

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області № 27 від 05.02.2016 року "Про звільнення завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату райдержадміністрації".

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектором внутрішньої політики та зв'язків із засобами масової інформації і громадськістю апарату Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області з 09 лютого 2016 року.

Стягнути з Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області (ідентифікаційний код 0451164) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18 416,28 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста шістднадцять гривень двадцять вісім копійок) з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. (п'ять тисяч гривень нуль копійок) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Ямпільської районної державної адміністрації Вінницької області.

На підставі положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України звернути до негайного виконання судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2157,24 грн. (дві тисячі сто п'ятдесят сім гривень двадцять чотири копійки) з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович