Справа № 802/1325/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

24 жовтня 2016 р. Справа № 802/1325/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника позивача Довбиша О.Л.,

представника відповідача Лісного В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду у справі за її позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення грошової компенсації замість неотриманого речового майна,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати їй грошової компенсації замість неотриманого речового майна в розмірі 4169,88 грн. та стягнути з відповідача на її користь таку грошову компенсацію.

У судовому засіданні від 24.10.20.16 року представник позивача заявив клопотання про визнання поважними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду з вказаним позовом, яке обґрунтовується тим, що після звільнення з військової служби стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, внаслідок чого вона не змогла своєчасно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому просить врахувати, що позивачка продовжує важко хворіти, що підтверджується відповідними медичними документами, та є інвалідом II групи з причин захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Представник військової частини НОМЕР_1 вищезазначене клопотання заперечив та пояснив, що ОСОБА_1 була звільнення з військової служби в запас у зв`язку із скороченням штатів з 03.01.2008 року. Таким чином, про не проведення з нею розрахунку за неотримане під час служби речове майно вона дізналась в день виключення її зі списків особового складу, тобто ще 03.01.2008 року, однак до суду звернулась лише 09.09.2016 року. Крім того, перед поданням позову у суд позивачка неодноразово зверталась до Командування Повітряних Сил України та військової частини з приводу виплати їй грошової компенсації за речове майно, а отже знала про порушення своїх прав. Відтак представник відповідача вважає, що позивачка пропустила встановлений законом строк звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши думки сторін, суд доходить висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є поважними, а тому клопотання про його поновлення належить задовольнити.

Так, частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 1 від 03.01.2008 року прапорщика ОСОБА_1 з 03.01.2008 року звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункту "г" (у зв`язку із скороченням штатів), виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК м. Вінниця.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 № 2 від 04.02.2008 року розмір грошової компенсації замість неотриманого речового майна, що підлягає видачі ОСОБА_1 , становить 4169,88 грн.

Водночас судом встановлено, що ще до часу звільнення з військової служби стан здоров`я ОСОБА_1 різко погіршився, в позивачки з`явились утруднення мови, похитування під час ходьби та загальна слабкість. Вперше за консультацією лікаря вона звернулась 10.12.2007 року, що підтверджується довідкою керівника курсу військової неврології Української військо-медичної академії лікаря, доктора медичних наук, заслуженого лікаря України ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 85 від 17.09.2013 року захворювання колишнього військовослужбовця, прапорщика у відставці ОСОБА_1 , 1967 р.н., отримане під час проходження військової служби та пов`язане з проходженням військової служби. Діагноз захворювання опорно-понто-церебеллярна дегенерація з дизартрією, мозковою атаксією з вираженим порушенням мови, координації рухів, ходи, з елементами дисфагії.

В подальшому, за результатами огляду МСЕК від 23.10.2015 року, позивачці встановлено безтерміново II групу інвалідності з причин захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка № 053342 від 23.10.2015 року).

У цьому зв`язку слід зауважити, що ОСОБА_1 особисто брала участь в судовому засіданні від 23.09.2016 року і суд наочно мав можливість переконатися в дійсно незадовільному стані здоров`я позивачки та наявності у неї вищезазначеного захворювання, яке характеризується ускладненням мови та ходи, специфічними зовнішніми ознаками.

Враховуючи наведене суд доходить висновку, що строк звернення до адміністративного суду позивачкою пропущено з поважних та незалежних від її волі причин, а тому заявлене представником позивача клопотання належить задовольнити.

При цьому доводи відповідача про те, що з часу звільнення з військової служби позивачка неодноразово зверталась до військового керівництва з приводу виплати їй компенсації за речове майно, а отже знала про порушення своїх прав суд до уваги не бере, оскільки такі доводи жодним чином не спростовують факт неможливості звернення ОСОБА_1 до суду за станом свого здоров`я.

Також суд враховує, що відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на справедливий суд закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В цьому контексті необхідно звернутись до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та повинна враховуватись судами України при розгляді справ.

Так, в пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично, таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сплученого Королівства" від 28 травня 1985 року, п. 57). Суд підкреслює, що у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того, чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції (див. рішення у справі "Звольський та Звольська проти Чеської Республіки", п. 46).

Конвенційні стандарти стосовно доступу до суду викладено Європейським судом з прав і у багатьох інших рішеннях ("Ґолдер проти Сполученого Королівства", "Кутіч проти Хорватії", "Балацький проти України" тощо).

З огляду на викладене та беручи до уваги стан здоров`я позивачки ОСОБА_1 , залишення її позовної заяви без розгляду з підстав пропущення строку звернення до суду, навіть якщо він істотно пропущений, на переконання суду, буде свідчити про порушення права особи на доступ до суду.

Відтак заявлене представником позивача клопотання належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 165, 185, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом у справі № 802/1325/16-а.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Сало Павло Ігорович