Справа № 813/2923/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року №813/2923/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Трофімова Р.В.,

представників відповідачів Шпирки О.М., Лагутіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій і бездіяльності, визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2016 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 із вимогами:

-«визнати бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 щодо не підготовки та не направлення документів на звільнення з військової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку контракту на підставі пункту (а) частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в строки, встановлені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153 протиправною2;

-«визнати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 17.06.2016 року №132 про продовження строку військової служби, як такий, що виданий за відсутності законних підстав та повноважень незаконним та скасувати його»;

-«визнати незаконним одностороннє внесення змін командиром Військової частини НОМЕР_1 в пункт 12 контракту про проходження військової служби, укладеного між Міністерством оборони України та громадянином ОСОБА_1 (контракт вступив в силу 17.06.2011 року)»;

-«зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 негайно підготувати документи на звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби, у зв`язку з закінченням строку контракту на підставі пункту (а) частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», із закінченням строку контракту та направити їх встановленим порядком до кадрового органу Командування Повітряних Сил України Збройних Сил України для реалізації звільнення»;

-«зобов`язати Командування Повітряних Сил України Збройних Сил України звільнити з військової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строку контракту, відповідно до пункту (а) частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно відмовлено йому у звільненні з військової служби, оскільки відсутні обставини з якими Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» пов`язує можливість продовження контракту понад встановлені строки.

Ухвалами судді від 02.09.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення проти позовних вимог відповідачами було подано до суду письмові заперечення. Загалом, позиція відповідачів викладена у письмових запереченнях на позовну заяву, де вказано, що Указами Президента України від 17.03.2014 року №303/2014, від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014, від 14 січня 2015 року №15/2015, в Україні оголошувались рішення про часткову мобілізацію. Тож, відповідачі стверджують, що з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з 17.03.2014 року по теперішній час Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду, незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалося та воєнний стан не вводився. Таким чином, відповідачі вважають, що контракт із позивачем правомірно продовжено до закінчення особливого періоду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві та просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечили, надали пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов та просили суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідачів, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що 01.11.2010 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років. Контракт набрав чинності з 17.06.2011 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) від 15.06.2016 року №132 старшому лейтенанту ОСОБА_1 було продовжено дію контракту понад встановлений строк з 17.06.2016 року на період до оголошення демобілізації.

23 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У липні 2016 року позивач отримав відповідь т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 , згідно якої рапорт не може бути задоволений, оскільки це суперечить ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», адже на момент розгляду такого в Україні запроваджений особливий період.

Окрім того, як стверджується матеріалами справи, позивач також з метою вирішення питання щодо свого звільнення з військової служби звернувся із листом до Міністра оборони України.

У відповідь на таке звернення листом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 від 30.07.2016 року №350/104/2365 було повідомлено позивача, що на час дії в Україні «особливого періоду» звільнення останнього, у зв`язку із закінченням строку контракту не передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі по тексту - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (ч.1 ст.4 Закону №2232-ХІІ).

Тобто, Законом чітко визначено два різні види проходження служби в Збройних Силах України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

Відповідно до п.6 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно п.12 Положення №1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Указом в.о. Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено та розпочато часткову мобілізацію у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в АРК.

За пунктом «б» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно із пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

При цьому у відповідності до частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Також відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року, у разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на військовій службі в Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають.

Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз.2 ч.8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції від 20.05.2014 року), на час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (абзац третій пункту 12 у редакції Указу Президента України від 14.07.2015 року №417/2015).

З огляду на правову позицію позивача, останній наполягає на його звільненні саме з підстави, передбаченої п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), а відтак, судом не досліджується наявність визначених ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підстав для звільнення військовослужбовця під час дії особливого періоду з військової служби.

Таким чином, зважаючи на викладені вище приписи спеціального законодавства, підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту. При цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.

Враховуючи, що під час настання особливого періоду контракт позивача про проходження військової служби ще не закінчився, суд вважає, що дія контракту продовжується понад встановлений строк до оголошення демобілізації, а тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.

Отже, позивач може бути звільнений з військової служби у зв`язку з закінченням контракту лише після оголошення демобілізації, тому суд, оцінюючи наказ від 15.06.2016 року №132 про продовження дії контракту щодо проходження військової служби та керуючись критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною чином відображають принципи адміністративної процедури, вважає останній прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), є правомірним та не підлягає скасуванню.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 30.06.2015 року у справі № 21-112а15.

Не підлягає до задоволення також і похідна вимога про зобов`язання Командування Повітряних Сил України Збройних Сил України звільнити ОСОБА_1 з військової служби за закінченням дії строку контракту за п.«а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому ж випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

Однак, як зазначено вище, законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, в імперативній формі передбачається продовження дії контракту військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, що виключає звільнення позивача з військової служби за закінченням дії строку контракту. Інших підстав звільнення з військової служби в межах даного спору позивач не заявляв, у зв`язку із чим судом, в силу положень ст.11 КАС України, не досліджувалась наявність визначених ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підстав для звільнення військовослужбовця під час дії особливого періоду з військової служби.

Таким чином, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то судом питання щодо їх розподілу не вирішується, оскільки позивач, відповідно до положень пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28 жовтня 2016 року.