Справа № 425/2382/16-а
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31.10.2016 Провадження №2-а/425/68/16

Справа №425/2382/16-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар: Кравченко Л.О., за участю позивача: ОСОБА_1, представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, яким просив зобовязати відповідача сплатити йому разову грошову допомогу як інваліду війни 2 групи, у розмірі 2475 гривень відповідно до статті 17? Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2013 та 2014 роки.

У судовому засіданні, у якому позивач брав участь, він пояснив суду, що пропустив строк звернення до суду із поважних причин. Наголошував на тому, що він і допустити не міг, що відповідач не виконає свого обовязку щодо сплати йому разової грошової допомоги у 2013 та 2014 роках до 05 травня 2013 року і до 05 травня 2014 року (відповідно), оскільки він розраховував на те, що відповідач як орган державної влади своєчасно виконає покладені на нього повноваження, як це передбачено законом, позаяк у 2011 та 2012 роках вказану разову грошову допомогу він отримував вчасно і у повному обсязі. Саме з огляду на це, він і не перевіряв стан свого поточного рахунку на наявність або відсутність на ньому разової грошової допомоги, яка повинна була бути сплачена йому у 2013 та 2014 роках до 05 травня. У травні - червні 2015 року, він дізнався про те, що разову грошову допомогу за 2015 рік йому не сплатили, а тому і вирішив перевірити стан свого поточного рахунку, на який такої грошової допомоги зараховано не було, через що він звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про сплату йому разової грошової допомоги за 2015 рік. У процесі розгляду його позову, він дізнався у співробітників відповідача за усним зверненням, що разова грошова допомога за 2013 та 2014 роки йому теж не була сплачена, через що він звернувся до відповідача у письмовому вигляді. Тому оскільки про порушення свого права він дізнався тільки у квітні 2016 року, вважає що строк ним взагалі то і не пропущено в принципі.

У судовому засіданні, у якому брав участь представник відповідача, він пояснив, що відповідач, як щорічний отримував разової грошової допомоги на підставі статті 17? Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не міг не знати про те, що йому не була сплачена така допомога у 2013 та 2014 роках, оскільки на підставі вказаного закону вона сплачується кожного року за поточний рік до 05 травня. Представник відповідача наголошував на тому, що вперше, про невиплату йому відповідачем грошової допомоги у 2013 та 2014 роках він дізнався не у 2016 році, а наприкінці листопада 2015 року, коли він отримав відповідь на його звернення щодо негайної виплати йому разової грошової допомоги за 2013 та 2014 рік. А тому позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, через що його позов слід залишити без розгляду.

Допитаний у судовому засіданні свідок: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце роботи та посада: секретар начальника Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області) дала наступні показання: ОСОБА_1 знає давно, оскільки за посадою до її обовязків входить прийняття і реєстрація звернень громадян та реєстрація і надання їм відповідей поштою або особисто в руки, а ОСОБА_1 не рідко звертається до Управління з різного роду заявами, скаргами та пропозиціями; упізнала надану їй судом для огляду копію заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2015 року та підтвердила, що дійсно приймала він нього таку заяву, оскільки на ній є написаний нею реєстраційний номер заяви, як вхідної кореспонденції, та зміст питання поставлене ОСОБА_1 вона добре памятає; упізнала надану їй судом для огляду копію відповіді Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 24 листопада 2015 року, на вказану заяву, та підтвердила, що особисто вручала ОСОБА_1 цю відповідь наприкінці тижня останньої повної неділі листопада 2015 року; добре це памятає, оскільки 29 листопада 2015 року вона святкувала день народження, а ОСОБА_1, після здачі своєї заяви 17 листопада 2015 року, вимагав надання йому відповіді на його заяву у найкоротші строки, і вона памятає як вручила йому цю відповідь напередодні свого дня народження, тобто до 29 листопада 2015 року, оскільки він припав на вихідний день неділю.

А суд, перевіряючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із позовом, виходить з такого:

Частина перша і друга статті 55 Конституції України, гарантує захист прав і свобод людини і громадянина судом, та право кожного на оскарження в суді дій органів державної влади, посадових і службових осіб.

А частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, відповідно до положень частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, формально, якщо особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права, вона повинна звернутись до суду для його захисту впродовж шести місячного строку.

Тому тут суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 17? Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» щорічна виплата разової грошової допомоги відбувається до 5 травня відповідного року за який повинна бути сплачена така допомога. При цьому суд бере до уваги те, що позивач і не заперечував того, що як отримувач цієї допомоги у 2011 та 2012 роках, він був обізнаний і про субєкта її виплати, і про строки виплати такої допомоги.

Через, що суд не має сумнівів у тому, що формально, позивач знав про порушення свого права на отримання разової грошової допомоги вже 05 травня 2013 року (тобто, вже на наступний день після останнього дня строку виплати йому допомоги за 2013 рік) та 05 травня 2014 року (вже на наступний день після останнього дня строку виплати йому допомоги за 2014 рік). Але із позовом для захисту свого порушеного права, позивач звернувся до суду тільки 04 серпня 2016 року (більше ніж через три роки щодо допомоги за 2013 рік та більше ніж через два роки щодо допомоги за 2014 рік), тобто вже після встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду. І будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду такий великий час, не повідомив і доказів на підтвердження існування таких причин не надав.

Проте, згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Тому суд бере до уваги, що у справі «Delcourt v. Belgium», у своєму рішенні від 17 січня 1970 року Європейський Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. А у справі «Bellet v. Fгаnсе» (рішення від 04 грудня 1995 року) цей суд констатував, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Але разом з цим, в рішеннях, які названий суд приймав пізніше, зокрема по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і заважає розгляду позовних вимог. А у справі Ilhan v. Turkey (рішення від 27 червня 2000 року) Європейський Суд констатував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, хоча право на доступ до правосуддя і не являється абсолютним та визнається Європейським судом з прав людини таким, що може бути обмежене певним строком, положення частини 2 статті 99 КАС України не повинні застосовуватись автоматично, оскільки слід звернути увагу на конкретні обставини справи.

Тож, розглядаючи обставини цієї справи, суд виходить з такого.

З огляду на зміст заяви позивача від 17.11.2015 року, яку він подав відповідачу і поставив питання про негайне відновлення його порушеного права, зокрема виплату йому разової грошової допомоги за 2013, 2014 та 2015 роки, позивач вже на момент подання цієї заяви, на думку суду, був обізнаний про те, що виплата вказаних сум йому здійснена не була і його право порушив саме відповідач, оскільки на це він сам вказав у своїй заяві (а.с.72).

І хоча цього вже було достатньо для подання позовної заяви про зобовязання відповідача сплатити разову грошову допомогу за 2013 та 2014 рік, і позивач вже мав практичний досвід захисту свого права на отримання разової грошової допомоги, але за інший рік (а.с.4-9), суд не бачить ні чого дивного у тому, що позивач спочатку звернувся із письмовою заявою до відповідача з надією на відновлення його порушеного права у позасудовому порядку. І приймає такий аргумент.

Але, з огляду на те, що відповідь на своє звернення з відмовою у виплаті разової грошової допомоги і за 2013 і за 2014 роки, позивач вперше отримав наприкінці тижня останньої повної неділі листопада 2015 року, а не у квітні 2016 року, на чому він наполягав (а.с.1,22,73, показання свідка), і на цей момент, як вже вказувалось, позивач мав і практичний, і теоретичний досвід захисту свого порушеного права на отримання разової грошової допомоги в суді, тим більше успішний досвід (а.с.4-9), суд не бачить жодних виправдань затримці позивача із зверненням до суду із позовом до відповідача для відновлення свого порушеного права на отримання разової грошової допомоги за 2013 та 2014 рік, а ж до 04 серпня 2016 року, тобто суд не бачить жодних виправдань пропуску шестимісячного строку звернення позивачем до суду, який до 04 серпня 2016 року, у цій справі, вже минув.

При цьому суд констатує, що жодних дійсно поважних причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду, позивачем не наведено, і доказів на підтвердження їх існування не надано.

Звичайно, суд узяв до уваги аргумент позивача про те, що про невиплату йому разової грошової допомоги він дізнався вперше тільки у квітні 2016 року, але такий аргумент повністю спростовується дослідженими судом доказами, у тому числі тими, що надав сам позивач (а.с.1,22,72,73) та наданими, у тому числі і ним поясненнями.

Суд не ставить під сумнів те, що позивач звертався до відповідача у квітні 2016 року із заявою, але цією заявою, по суті, він вдруге просив поновити його порушене право на отримання разової грошової допомоги за 2013 та 2014 рік, не даючи будь-яких нових аргументів чи підстав, які могли б бути розглянуті відповідачем як підстави для зміни своєї позиції (а.с.64,15,65). Та й для звернення позивачем до суду для захисту свого права, факт такого звернення не мав жодного правового значення.

Отже суд констатує, що позивач дійсно звернувся до суду із позовом після закінчення, встановленого частиною 2 статті 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, пропустивши його без поважних причин.

Як наслідок, на підставі частини 1 статті 100 КАС України, позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, оскільки без усякого формалізму та застосувавши правило обмеження доступу до правосуддя, у звязку із пропуском строку звернення до суду, з максимальною гнучкістю для позивача і з огляду на обставини справи, підстав для відступу від цього правила судом не встановлено.

Отже, керуючись статтями 99,100,102-103,158,165-167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зобовязання відповідача сплатити йому разову грошову допомогу як інваліду війни 2 групи, у розмірі 2475 гривень, відповідно до статті 17? Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2013 та 2014 роки.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя - Д.С. Коваленко