Справа № 819/3430/15
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м.Львів Справа № 876/6170/16

№ 876/6171/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Бадівської О. О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Козівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року та додаткову постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Козівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Козівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Козівська ОДПІ), в якому просила визнати неправомірними дії посадових осіб Головного управління ДФС у Тернопільській області при складенні акта про результати здійснення фактичної перевірки з питань додержання нею вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами від 20 жовтня 2015 року та визнати його недійсним, скасувати рішення відповідача про застосування фінансових санкцій від 28 жовтня 2015 року № 013/22/НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проведення фактичної перевірки за місцем провадження її діяльності та складення акта перевірки відбулося в присутності ОСОБА_3, яка не є працівником кіоску чи його власником та жодної торговельної діяльності нею не здійснювалось. Вказувала на незаконність дій посадових осіб контролюючого органу при складенні акта перевірки, на невідповідність висновків такого акта фактичним обставинам справи, що призвело до протиправності застосування до неї штрафних санкцій оскарженим рішенням.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано рішення Козівської ОДПІ від 28 жовтня 2015 року № 013/22/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковою постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року задоволено частково заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат. Стягнуто з Козівської ОДПІ на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання однієї позовної вимоги майнового характеру у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Не погодившись із вказаними постановою та додатковою постановою суду першої інстанції, Козівська ОДПІ подала апеляційні скарги на них, в яких просила вказані рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову та заяви про розподіл судових витрат в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначає, що до позивача правомірно застосовано фінансові санкції за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії, оскільки такі порушення мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 20 жовтня 2015 року № 140/21-02/НОМЕР_1.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційних скарг, посилаючись на те, що оскаржувані рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20 жовтня 2015 року Козівською ОДПІ проведено фактичну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, за адресою провадження нею підприємницької діяльності: АДРЕСА_1, щодо дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, виявлення порушень встановлених правил торгівлі підакцизними товарами, маркування підакцизних товарів, дотримання встановлених мінімальних роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв та максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, а також з інших питань, що регулюються вимогами Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

За результатами проведеної перевірки складено акт від 20 жовтня 2015 року № 140/21-02/НОМЕР_1, в якому зафіксовано факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії, а саме: 20 жовтня 2015 року реалізовано одну пляшку пива "Львівське світле" (місткістю 0,5 л, міцністю 4,5 %) по ціні 08,00 грн за пляшку. Крім того, встановлено, що в кіоску на залишку зберігаються з метою реалізації ще 15 пляшок пива "Львівське світле".

28 жовтня 2016 року на підставі вищезазначеного акта перевірки Козівською ОДПІ було винесено рішення № 013/22/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн відповідно до абзацу 5 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів в підтвердження факту продажу позивачем алкогольного напою, що вказує на протиправність застосування до неї фінансових санкцій оскарженим рішенням.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що Козівською ОДПІ подано апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та заяви про вирішення питання розподілу судових витрат, суд переглядає оскаржувані рішення в цій частині.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Згідно з частиною 1 статті 16 вказаного Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до частини 12 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом 5 частини 2 статті 17 цього Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правовою підставою для застосування фінансових санкцій є встановлення факту продажу алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.

Як видно з матеріалів справи, під час проведення перевірки 20 жовтня 2015 року у кіоску, де здійснює господарську діяльність позивач, було виявлено факт реалізації алкогольних напоїв, а саме однієї пляшки пива "Львівське світле" (місткістю 0,5 л, міцністю 4,5 %) по ціні 08,00 грн за пляшку без наявності відповідної ліцензії.

Також, встановлено, що в кіоску на залишку зберігаються з метою реалізації ще 15 пляшок пива "Львівське світле".

Вказані обставини підтверджуються складеним актом перевірки від 20 жовтня 2015 року № 140/21-02/НОМЕР_1, письмовими поясненнями ОСОБА_3, яка підтвердила факт реалізації та зберігання пива, розпискою ОСОБА_3 про прийняття на відповідальне зберігання алкогольних напоїв.

Факт відсутності у позивача ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями нею не заперечується.

Суд вважає за необхідне зазначити, що порушення встановлених законодавством порядку і правил реалізації алкогольних напоїв у торговому приміщенні, в якому здійснює свою діяльність певний суб'єкт господарювання, є підставою для притягнення саме цього суб'єкта до встановленої законодавством відповідальності незалежно від того, якою конкретно особою вчинене порушення. Відтак, факт реалізації алкогольних напоїв без ліцензії ОСОБА_3, яка не перебувала в трудових відносинах з позивачем, на думку суду, не може бути підставою для звільнення позивача від встановленої законодавством відповідальності за вказане порушення, що судом першої інстанції враховано не було.

Крім цього, суд першої інстанції при вирішенні справи помилково взяв до уваги постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3, оскільки підставою для ухвалення зазначеної постанови були висновки суду про відсутність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Натомість, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, поширюється лише на конкретно встановлені в справі (в тому числі в справі про адміністративне правопорушення) обставини, а такі у згаданій вище постанові не встановлювались.

З огляду на викладене, контролюючим органом правомірно застосовано до позивача фінансові санкції в розмірі 17 000 грн за порушення позивачем частини 12 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Щодо питання розподілу судових витрат, яке вирішене судом першої інстанції за заявою позивача в додатковій постанові, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Аналізуючи зміст вищевказаних процесуальних норм та враховуючи безпідставність позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішень суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Козівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року та додаткову постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі №819/3430/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Козівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко

Суддя А. І. Рибачук

Суддя Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2016 року.