Справа № 816/953/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/953/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Яловецької М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_3
до відповідача Територіального управління Держпраці України в Полтавській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

21.06.2016 ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Полтавського окружного адміністравтиного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Держпраці у Полтавській області (далі - відповідач, ТУ Держпраці України в Полтавській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ Держпраці України в Полтавській області щодо непроведення перевірки за заявою ОСОБА_3 від 19.04.2016 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов'язати ТУ Держпраці України в Полтавській області провести перевірку за заявою ОСОБА_3 від 19.04.2016 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що звернувся до відповідача із скаргою щодо проведення перевірки наведених у ній фактів та вжиття заходів, спрямованих на відновлення порушених трудових прав, однак, перевірку не проведено та про її результати позивача не повідомлено, у зв'язку із чим вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що проведення перевірки наявності (відсутності) порушень трудового законодавства Миргородською районною радою та вжиття відповідних заходів виходить за межі повноважень посадових осіб ТУ Держпраці України в Полтавській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Із запису в трудовій книжці позивача вбачається, що ОСОБА_3 04.03.2014 обраний на посаду заступника голови Миргородської районної ради 6 скликання на підставі рішення 29 сесії районної ради 6 скликання від 04.03.2014 № 35 (а.с. 14).

Розпорядженням голови Миргородської районної ради Яринича Л.М. від 06.11.2015 № 27-р доручено виконавчому апарату Миргородської районної ради забезпечити 09.11.2015 оформлення та видачу трудової книжки ОСОБА_3, заступнику голови Миргородської районної ради шостого скликання, повноваження якого припинені на підставі частини другої статті 56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (а.с. 44).

21.04.2016 ОСОБА_3 подані до ТУ Держпраці України в Полтавській області скарги про порушення Миргородською районною радою трудового законодавства:

- від 18.04.2016 (вх. № 16-Ч455/05), у якій позивач просив провести перевірку з питань неправильного формулювання причин звільнення (а.с. 39);

- від 18.04.2016 (вх. № 16-Ч456/05), у якій позивач просив провести перевірку з питань ненадання після закінчення повноважень попередньої роботи (посади) чи іншої рівноцінної роботи (посади) (а.с. 40);

- від 19.04.2016 (вх. № 16-Ч457/05), у якій позивач просив провести перевірку з питань ненарахування і невиплати вихідної допомоги при звільненні (а.с. 41);

- від 19.04.2016 (вх. № 16-Ч458/05), у якій позивач просив провести перевірку щодо ненарахування і невиплати середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні (а.с. 42).

За результатами розгляду зазначених скарг ТУ Держпраці України в Полтавській області листом від 12.05.2016 № 16-Ч455/05-195 повідомлено ОСОБА_3 про те, що статтею 20 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень. Пунктом 3 частини першої та пунктом 4 частини другої статті 232 Кодексу законів про працю України визначено, що трудові спори керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу, підлягають безпосередньому розгляду в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах. Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу виборних працівників після закінчення строку повноважень (а.с. 45).

Позивач не погодився із бездіяльністю ТУ Держпраці України в Полтавській області щодо непроведення перевірки та оскаржив її до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 № 93-IV (далі - Закон № 93-IV) депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Статтею 4 Закону № 93-IV визначено, що депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів".

Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) прийняття на службу в органи місцевого самоврядування, зокрема здійснюється: на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону № 280/97-ВР заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті.

Аналізуючи наведене, суд зазначає, що посада заступника голови районної ради є посадою, особи на яку обираються органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 2 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення № 96 основними завданнями Держпраці є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктами 6, 9 пункту 4 Положення № 96 визначено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (далі - Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Планові перевірки проводяться з періодичністю, яка визначається відповідно до Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), наведених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059.

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", в тому числі за обгрунтованим зверненням фізичної особи про порушення їх законних прав.

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Разом з тим, інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, реалізуючи своє право на захист, 21.04.2016 звернувся до відповідача зі скаргами щодо порушення законодавства про працю Миргородською районною радою Полтавської області, а саме: щодо неправильного формулювання причин звільнення, ненарахування і невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ненадання після закінчення повноважень попередньої роботи (посади) чи іншої рівноцінної роботи (посади); ненарахування і невиплати вхідної допомоги при звільненні; вжиття відповідних заходів реагування, спрямованих на відновлення його порушених прав (а.с. 39- 42).

Суд встановив, що лист - відповідь від 12.05.2016 № 16-Ч455/195 на скарги позивача не містить обґрунтованих причин, що унеможливлюють проведення відповідачем перевірки Миргородської районної ради Полтавської області щодо дотримання норм законодавства стосовно ненарахування і невиплати середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

Крім того, у судовому засіданні 13 жовтня 2016 року представником відповідача зазначено, що ТУ Держпраці України в Полтавській області наділено відповідно до законодавства повноваженнями щодо перевірки суб'єктів господарювання в частині додержання вимог законодавства про працю, у тому числі виплати середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

При цьому, представник відповідача не зазначила причин неможливості проведення перевірки відповідачем за скаргою ОСОБА_3, крім того, що викладено у листі від 12.05.2016 № 16-Ч455/195.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що Миргородським міськрайонним судом Полтавської області розглядається справа за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Миргородської районної ради Полтавської області щодо дотримання останньою норм законодавства про працю, у зв'язку з чим відповідач не може провести перевірку Миргородської районної ради Полтавської області за скаргою ОСОБА_3

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 232 Кодексу законів про працю безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини другої статті 232 визначено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу, зокрема виборних працівників після закінчення строку повноважень.

Проте у даному випадку позивач звернувся зі скаргою (заявою) про проведення перевірки, за результатами якої має бути вирішено питання про виявлення та притягнення до відповідальності винних у порушенні прав позивача осіб, вжиття відповідних заходів реагування.

Суд зазначає, що відновлення прав здійснюється керівником підприємства, установи, організації або судом, у разі звернення особи до суду.

При цьому, ТУ Держпраці України в Полтавській області не відновлює права позивача, а лише здійснює нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю суб'єктами господарювання.

Крім того, позивач має право звернутися як до суду за захистом своїх порушених прав, так і до ТУ Держпраці України в Полтавській області, яке відповідно до законодавства наділено повноваженнями здійснювати контроль за дотриманням законодавства про працю суб'єктами господарювання.

Суд звертає увагу, що потрібно розмежовувати: наявність права осіб на судовий захист у трудових спорах і виконання покладених на ТУ Держпраці України в Полтавській області завдань щодо контролю (нагляду) за суб'єктами господарювання, який передбачений підпунктами 6, 9 пункту 4 Положення № 96.

Отже, посилання відповідача на норми Кодексу законів про працю України (пункт 3 частини першої та пункт 4 частини другої статті 232) суд не приймає до уваги, оскільки, як вищезазначено, саме органи Держпраці повинні здійснювати контроль за дотриманням законодавства про працю суб'єктами господарювання.

При цьому, відповідач не зазначив у листі - відповіді від 12.05.2016 № 16-Ч455/195 норм спеціального законодавства, яке регулює діяльність ТУ Держпраці України в Полтавській області та яким визначено повноваження цього органу, щодо наявності заборони проведення перевірки за скаргою позивача від 19.04.2016 (вх. № 16-Ч 458/05).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно непроведення перевірки за заявою ОСОБА_3 від 19.04.2016 щодо ненарахування і невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, представником позивача у судовому засіданні 13 жовтня 2016 року заявлено клопотання про стягнення на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат до суду надано: витяг з договору про надання правової допомоги від 10 червня 2016 року (а.с. 26), ордер на надання правової допомоги ПТ № 079930 (а.с. 27), копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 1375 (а.с. 63 зворотній бік), розрахунки вартості наданої правової допомоги від 08.08.2016 (відповідно до якого сума понесених витрат на правову допомогу складає 2900,00 грн) (а.с. 62), квитанцію від 08.08.2016 на суму 3000,00 грн (а.с. 64).

Частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (частина третя статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Документально підтверджена сума витрат на правову допомогу становить 2900,00 грн, її розмір відповідає наведеним вище вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ТУ Держпраці України в Полтавській області документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 2900,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності своєї бездіяльності, що є підставою для задоволення адміністративного позову повністю.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 90, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Територіального управління Держпраці у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Держпраці у Полтавській області щодо непроведення перевірки за заявою ОСОБА_3 від 19.04.2016 щодо ненарахування і невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов'язати Територіальне управління Держпраці у Полтавській області провести перевірку за заявою ОСОБА_3 від 19.04.2016 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Держпраці України в Полтавській області () витрати на правову допомогу в розмірі 2900,00 (дві тисячі дев'ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна