Справа № 2а-3777/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2011 року 12:16 № 2а-3777/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Паньків В. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "ОСОБА_1 залізниця"
до Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення № 11 від 16.02.2011
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 10.06.2011 року о 12 год. 16 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, в особі Державного територіально-галузевого обєднання «ОСОБА_1 залізниця», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві про визнання протиправним та скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві від 16.02.2011р. №11 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 16.02.2011р. №11 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнято не у межах повноважень, передбачених законами України, та необґрунтовано.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем позов не визнано, надані письмові заперечення на позов у яких зазначає перевірку було проведено відповідно до чинного на момент перевірки законодавства та у межах своєї компетенції, правомірно прийнято зазначене Рішення, підстав для визнання протиправним та скасування Рішення №11 від 16.02.2011р. немає

Представник Відповідача зазначає, що спірне рішення прийнято у відповідності до положень законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачає та просить у позові Державного територіально-галузевого обєднання «ОСОБА_1 залізниця»відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною інспекцією з контролю за цінами в м. Києві проведено планову перевірку Державного тереторіально-галузевого обєднання «ОСОБА_1 залізниця»на предмет перевірки вартості послуг, що надаються ДТГО «ОСОБА_1 залізниця»та його структурними підрозділами. За результатами якої складено акт №004 від 09.02.2011р.

В Акті перевірки зазначено, що відокремленим підрозділом Залізничної станції ОСОБА_1 залізниці застосовано тариф в розмірі 4,80 грн. без ПДВ за збір за зберігання вантажів замість 4,00 грн. без ПДВ (тонна за добу). В результаті необґрунтовано отримана виручка за період з січня 2010 р. по 20.01.2011 р. становить 136544,00 грн. без ПДВ. Чим порушено наказ Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009 р. №317. Також в ході перевірки, встановлено порушення в Житомирській та Хмельницькій області на загальну суму 593,88 грн.

Не погоджуючись з прийнятим актом перевірки Позивачем було подано Заперечення від 15.02.2011 р. №НРП-4/319.

На підставі висновків вказаного акту перевірки про порушення, відповідачем було винесено рішення № 11 від 16.02.2011 р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно якого вирішено вилучити у Державного територіально-галузевого обєднання «ОСОБА_1 залізниця»в доход державного бюджету суму 158007,00 грн. (необґрунтовано одержаної виручки).

Суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

По перше.

В акті перевірки зазначено, що Залізницею (залізничною станцією ОСОБА_1) допущено порушення Наказу №317 в частині застосування коефіцієнту 1,2 на послугу збору за зберігання вантажів у вагонах. Сума необґрунтовано отриманої виручки за період з 01.03.2010р. по 20.01.2011р. склала 131 177,60 грн. без ПДВ, або 157 413,12 грн. з ПДВ.

В поясненнях позивач зазначає, що висновок Інспекції щодо застосування Залізницею необґрунтованого коефіцієнту 1,2 на послугу збору за зберігання вантажів у вагонах ґрунтується на тому, що в офіційному виданні (яке було роздруковане та розповсюджене Укрзалізницею) встановлено невідповідність пункту 6 розділу 3 «Збірника тарифів»аналогічному пункту оригінала «Збірника тарифів»(Офіційний Вісник України 2009, №29 від 27.04.2009р.), яким не передбачено застосування коефіцієнта підвищення збору за роботу в зоні радіоактивного забруднення за зберігання вантажів - 1,2 до якої відноситься м. Фастів.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про ціни і ціноутворення»встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів).

Відповідно до наданих повноважень, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)»(із змінами і доповненнями) Міністерство транспорту та звязку України за погодженням з Мінекономіки і Мінфіном встановлює тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. №317 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

Згідно ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт»управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності, здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), підпорядкованим центральному органу виконавчої влади в галузі транспорту.

Управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях, а також регулювання виробничо-господарської діяльності у сфері організації і забезпечення цього процесу залізницями, підприємствами, установами та організаціями проводяться централізовано і належать виключно до компетенції Укрзалізниці, яка здійснює функції господарюючого суб'єкта.

У відповідності до Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою КМУ від 29.02.1996р. №262 (із змінами і доповненнями): Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінтрансзв'язку. Укрзалізниця здійснює централізоване управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученні та регулює виробничо-господарську діяльність залізниць у сфері організації цього процесу. Укрзалізниця відповідно до покладених на неї завдань формує і реалізовує єдину тарифну та цінову політику на залізничному транспорті.

Крім того, відповідно до п.2.4. Інструкції з діловодства в Державній адміністрації залізничного транспорту України на Управління справами Укрзалізниці покладено завдання щодо організації копіювання і тиражування документів, типографського виготовлення нормативної документації, інструкцій, буклетів, іншої друкарської продукції.

На виконання делегованих повноважень, п. 3 вищезазначеного Наказу Мінтрансзв'язку №317 зобов'язано Укрзалізницю подати цей наказ на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України в установленому порядку та забезпечити своєчасне доведення цього наказу до відома вантажовідправників, вантажоодержувачів та населення України.

Так, Наказ Мінтрансзв'язку №317 про затвердження Збірнику тарифів зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №340/16356, роздруковано за заявкою Укрзалізниці у кількості 13000 примірників та надано на всі станції усіх залізниць України для використання в роботі.

В зазначеному «Збірнику тарифів»(роздрукованому та наданому Укрзалізницею), пунктом 6 розділу 3 передбачено «На станціях, де встановленні доплати за роботу в зоні радіоактивного забруднення, застосовуються коефіцієнти підвищення зборів за зберігання й зважування вантажів - 1,2, за подачу й забирання вагонів та маневрову роботу - 1,1».

В матеріалах справи міститься витяг з вищезазначеного «Збірник тарифів», який було досліджено Судом.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що в діях Позивача (залізничної станції ОСОБА_1) відсутні порушення Наказу №317 в частині застосування коефіцієнту 1,2 на послугу збору за зберігання вантажів у вагонах, а отже Відповідач дійшов до помилкового висновку в Акті перевірки.

По-друге. В акті перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами в м. Києві від 09.02.2011 № 004 зазначено: «В ході перевірки правильності застосування вартості проїзду в приміському сполученні за грудень 2010р. по станціях: Олевськ, Білокоровичі, Ново-Білокоровичі відокремленого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень встановлено, що із зазначених станцій здійснюється реалізація квитків, вартість яких визначається за Тарифами на перевезення пасажирів згідно Таблиць вартості проїзду, затверджених наказом ДТГО «ОСОБА_1 залізниця»від 29.09.09 №373-Н «Про затвердження тарифів на перевезення пасажирів приміським залізничним транспортом», на відстань від 1-5 км до 235-260 км. Згідно додатку №4 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», які затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.12.06р. №1196 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 04.04.07р. за №310/13577 (дата набуття чинності з 01.05.07р.) в приміському сполученні встановлено відстані для приміської зони від 1-5 км до 191-200 км, тобто максимальну відстань у приміському сполученні визначено на рівні 200 км. Згідно розділу 34.1. "Приміський тариф" «Правил..»вартість проїзду пасажирів у приміському сполученні визначається за приміським тарифом залежно від відстані, зазначеної у додатку 4 до «Правил..»"Таблиці відстані для приміської зони" від 1км до 200 км. Відповідно до розділу 1 "Загальних положень" вище зазначених «Правил..»тариф приміський - вартість перевезення пасажирів у межах приміської зони.

Виходячи з вищезазначеного, перевезення пасажирів на відстань вище 200 км не є перевезенням в приміському сполученні, а Управліннями залізниць, відповідно до наданих повноважень п.14 постанови КМУ від 25.12.96 №1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад, щодо регулювання цін (тарифів)" зі змінами та доповненнями, затверджуються тарифи на перевезення пасажирів лише у приміському сполученні.

Так, наприклад, згідно контрольної стрічки № 0015, ст. Олевськ ПЗЗ, квиток проданий 17.12.10 в 4год. 41хв. за № 221345 (повний), сполученням Олевськ - Святошин, (відстань - 222км згідно таблиць Тарифного керівництва №4) вартістю 12,00 грн., в тому числі: тариф - 9,83 грн., ПДВ 20% - 1,97 грн., страховий збір - 0,20 грн. Так як перевезення вище 200 км не є приміським сполученням, тому враховуючи вимоги постанови КМУ від 14.08.96 №959 „Про затвердження Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті" із змінами внесеними постановою КМУ від 20.04.07 №640, страховий збір по обов'язковому особистому страхуванню пасажира на маршрутах, крім приміською сполучення, з 04.05.07 встановлено - до 1,5% вартості проїзду. Однак, страховий збір в вартості квитка на проїзд сполученням Олевськ -Святошин (відстань 222км) застосовано в розмірі 0,20 грн. або 2.03% , замість 0,14грн. (9,83грн. х до 1,5%). Таким чином, вартість проїзду сполученням Олевськ - Святошин становить 11,94 грн.

Аналогічно проводилась реалізація квитків по станціях: Олевськ, Білокоровичі, Ново-Білокоровичі Коростенської дирекції залізничних перевезень із застосування вартості проїзду на відстань вище 200 км.

За грудень 2010 року із зазначених станцій, на відстань вище 200 км реалізовано 155 платних квитків на проїзд за вартістю 12,00 грн., в яких враховано страховий збір в розмірі 2,03% або 0,20 грн. замість до 1,5% або 0,14 грн., що на 0,06 грн. більше. Внаслідок чого, по вище зазначених станціях відокремленого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень з пасажирів зайво отримано 9,30 грн. (0,06 грн. х 155пас).

Суд не погоджується з актом перевірки Державної Інспекції з контролю за цінами в м. Києві від 09.02.2010 р. № 004 щодо перевірки відокремленого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень та зазначає, що відповідно до пункту 32.19 «Правил перевезення, пасажирів багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», перевезення пасажирів здійснюється в межах приміської зони між залізничними станціями та зупинковими пунктами, відкритими для посадки, висадки пасажирів, за розкладом руху приміських поїздів, затвердженим у встановленому порядку, та частини 1 пункту 32.10 «Правил перевезення, пасажирів багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», продаж приміських квитків, у т.ч. абонементних, здійснюється за маршрутами прямування поїздів приміського сполучення.

Маршрутом прямування приміського поїзда є початкова станція відправлення та кінцева станція призначення.

Відповідно частини 2 «Правил перевезення, пасажирів багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», допускається оформлення проїзду не більше ніж з однією пересадкою.

Судом встановлено, що на Коростенській дирекції залізничних перевезень перевезення пасажирів здійснюєтьсяв межах приміських зон де курсують приміські поїзди. А саме Олевськ Коростень - 78 км. Коростень Шепетівка - 151км, Коростень Овруч - 45 км, Коростень-Житомир - 82 км, Коростень Київ - 156 км і т.д. Для проїзду пасажира від ст. Коростень до ст. Київ пасажиру необхідно скористатись двома приміськими поїздами з пересадкою по ст. Коростень як приклад п. № 6482 Олевськ - Коростень та № 6620 Коростень - Київ. Тобто приміські маршрути розроблені з урахуванням Додатку 4 (таблиця відстаней для приміської зони), частини 2 п. 32.10, та п. 32.19 «Правил,..», які не перевищують відстань 200 км.

З аналізу вищезазначених норм та матеріалів справи, суд зазначає, що ОСОБА_1 залізниця здійснювала продаж квитків у приміському сполученні з дотриманням вимог п. 32.10. та п. 32.19. «Правил перевезення, пасажирів багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України».

По-третє. В частині щодо причини несвоєчасного ремонту пошкодження телефонного звязку:

Позивачем зазначається, що зазначені в акті перевірки випадки порушення термінів усунення пошкодження телекомунікаційної мережі були допущені з причини, що такі пошкодження мали місце в приміщенні споживачів (житло), але при виході працівника дистанції на усунення пошкодження останній не мав доступу в приміщення (відсутність мешканців житла).

Причини висновку про стягнення плати за переоформлення телефону в більших розмірах ніж ті, що затверджені Граничними тарифами:

Згідно зауваження викладеного в акті перевірки (стр.29) перевіркою встановлено випадок стягування плати за переоформлення телефону в більших розмірах ніж затверджені Граничними тарифами, проте потрібно зауважити, що: згідно акту перевірки плата в даному випадку стягувалась не за переоформлення телефону, а за встановлення апарата, підключеного за спареною схемою без порушення тарифу на встановлення; згідно акту перевірки гр. ОСОБА_4 звернулась в дистанцію із заявою на встановлення телефону, а не на переоформлення договору на співвласника (згідно п.83 Правил договір переоформляється за заявою співвласника, при цьому застосовується тариф на переоформлення).

Враховуючи обставини справи та наявні докази, прийняте відповідачем рішення, на підставі якого були нараховані штрафні (фінансові) санкції, є помилковим та такими, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання не чинним та скасування рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин справи та вимог законодавства.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог. Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнання протиправним та скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві від 16.02.2011р. №11 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук