Справа № 825/1145/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1145/16 Головуючий у 1-й інстанції: Коротка А.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р., Петрика І.Й., Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області до Головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції в Чернігівській області Петренка Сергія Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Чернігівській області, в якому просив визнати дії підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу в розмірі 1 360,00 грн. за невиконання рішення суду - протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу від 06.07.2011р.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2012 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року адміністративну справу передано за підсудністю до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року допущено заміну первинного відповідача належним відповідачем, яким є Головний державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції в Чернігівській області Петренко С.В.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 квітня 2011 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист № 2-а-3980/11, яким позивача зобов'язано перерахувати та виплатити ОСОБА_6 щорічну грошову допомогу на оздоровлення як інваліду ІІІ групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі виконавчого листа та заяви стягувача, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області 11 травня 2011 року було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 26655011, якою позивачу встановлено строк до 18 травня 2011 року або семиденний термін з дня отримання постанови для добровільного виконання рішення суду.

31 травня 2011 року до підрозділу надійшов лист Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області від 27 травня 2011 року № 08-44/3571 про часткове виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку. Також, боржник повідомив про неможливість виконання рішення суду в частині виплати у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках.

Оскільки рішення суду в частині зобов'язання виплатити допомогу не виконано, 06 липня 2011 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області прийнято постанову про накладення на Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області штрафу в сумі 1360 гривень 00 копійок за невиконання рішення суду без поважних причин.

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (ч.2 ст.89 Закону).

Накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення може бути застосоване лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку, виконати судове рішення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених вище норм матеріального права висловлена в постановах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 24 березня 2015 року (справа № 21-66а15) та 23 березня 2016 року (справа № 750/8608/14).

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом від 27 травня 2011 року № 08-44/3571 повідомляв відповідача про виконання рішення суду щодо проведення перерахунку ОСОБА_6 щорічної грошової допомоги на оздоровлення, як інваліду ІІІ групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Одночасно, Управління повідомило державного виконавця про неможливість здійснити виплату нарахованої допомоги через залишок коштів в сумі 12,90 грн. на рахунку «Компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю та допомоги на оздоровлення, у випадку звільнення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку з чим, позивач звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про виділення додаткових коштів на виплати по рішенню судів (а.с.20).

За таких підстав, невиконання судового рішення Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області в частині виплати нарахованих сум допомоги на оздоровлення за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що накладення штрафу у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Оскільки, Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області мало поважні причини невиконання судового рішення, то постанова про накладення штрафу у розмірі 1360 гривень 00 копійок є передчасною.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області, а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області задовольнити.

Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції в Чернігівській області Петренка Сергія Вікторовича від 06 липня 2011 року про накладення штрафу.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Петрик І.Й. Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 28.10.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Петрик І.Й.

Сорочко Є.О.