Справа № 738/699/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 738/699/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Сова Т.Г.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 5 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області, у якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови відповідача у зарахуванні позивачеві стажу роботи вчителя російської мови середньої школи в Демократичній Республіці Афганістан з 28.02.1984 по 02.12.1985 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Менському районі Чернігівської області зарахувати трудовий стаж роботи вчителя російської мови середньої школи в Демократичній Республіці Афганістан до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 5 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із таким рішенням не погодився, у поданій ним апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області і з 12.10.2015 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У жовтні 2015 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про нарахування і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області від 14.01.2016 № 57/03 позивача повідомлено, що його спеціальний страховий стаж становить 33 роки 2 місяці 25 днів (з 15.08.1980 по 21.02.1984, з 28.01.1986 по 14.10.2015) не дає права для виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому відповідачем було відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу періоду роботи позивача з 28.02.1984 по 02.12.1985 викладачем середньої школи у Демократичній Республіці Афганістан. Відмова мотивована тим, що із наданих позивачем документів неможливо встановити форму власності школи, у якій він працював.

Вважаючи таку відмову незаконною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що відмова відповідача у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до спеціального є правомірною.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 цього Закону до трудових пенсій віднесені, зокрема, пенсія за віком та за вислугу років.

Відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно з пп. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати.

Дослідивши наявні у справі матеріали колегією суддів апеляційної інстанції встановлено такі обставини трудової діяльності позивача.

У період з 15.08.1980 по 21.02.1984 позивач працював вчителем російської мови Дорогинської середньої школи Ічнянського району Чернігівської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-10). Зазначений період відповідачем зараховано позивачеві у спеціальний страховий стаж.

З 27.02.1984 на підставі наказу Міністерства освіти Української РСР від 01.03.1984 № 200-К ОСОБА_2 було відряджено (не звільнено і не переведено) у розпорядження Міністерства просвіти СРСР та направлено до Демократичної республіки Афганістан у якості викладача російської мови строком на 2 роки. Також вказано, що днем виїзду ОСОБА_2 вважати 29.02.1984 (а.с. 5).

У період з 28.02.1984 по 02.12.1985 позивач перебував у відрядженні в Демократичній Республіці Афганістан на посаді вчителя російської мови, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.9-10), архівною довідкою Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації (а.с. 7), копією атестату № 1380 про нараховану заробітну плату (а.с. 12), копією архівної довідки Міністерства освіти і науки РФ від 03.12.2015 № 17-ап-682-МОН/АС (а.с. 17-18).

Зазначений період відповідачем не зараховано до спеціального трудового стажу.

Відповідно до Наказу Міністерства освіти Української РСР від 29.12.1985 ОСОБА_2 вважається таким, що повернувся із відрядження 02.12.1985. Цим же наказом позивачеві надано відпустку з 04.12.1985 по 24.01.1986 та направлено у розпорядження Чернігівського обласного відділу народної освіти для використання за попереднім місцем роботи (а.с. 6).

Починаючи з 28.01.1986 по теперішній час, позивач працював заступником директора по навчально-виховній роботі та директором Волосківської восьмирічної школи, директором Киселівської середньої школи, директором Менської середньої школи. Вказаний період (з 28.01.1986) відповідачем зараховано до спеціального страхового стажу (29 років 8 місяців 18 днів) (а.с. 14).

За правилам ч. 3 ст. 121 КЗпП УРСР в редакції, чинній на час відрядження позивача, за відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада) і середній заробіток. Аналогічні положення містились у п. 70 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25 грудня 1974 року № 365.

За змістом п. 52 зазначених Правил у трудових книжках спеціалістів, направлених на роботу за кордон, підприємства (установи, організації) здійснюють запис про відрядження їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном. Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, де вони працювали до виїзду за кордон.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, до таких закладів та установ було віднесено середні загальноосвітні навчальні заклади і школи-інтернати всіх типів і найменувань, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні, художні й спортивні школи (наразі - загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи), а до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років - посада учителя.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що на час відрядження за позивачем зберігалася за основним місцем роботи його посада вчителя, період роботи на якій відповідачем зараховано до спеціального стажу, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність правових підстав для зарахування періоду перебування позивача у відрядженні у ДРА з 28.02.1984 по 02.12.1985 до спеціального стажу, який дає право на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Вирішуючи спір, суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно із п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Крім того, апелянт подаючи апеляційну скаргу, просив відстрочити сплату судового збору до вирішення справи апеляційним судом.

Назване клопотання було задоволене ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з положеннями пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальний розмір заробітної плати станом на 1 січня 2016 року встановлено в розмірі 1378,00 грн.

При цьому згідно із ч. 3 ст. 6 цього Закону у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Так, у позовній заяві об'єднано дві вимоги немайнового характеру.

Враховуючи наведене, ставка судового збору за подання позову у даній справі становить 1102,40 грн. (1378*0,4)х2), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1212,64 грн. (1102,4х110%).

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 5 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 5 вересня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Задовольнити позов ОСОБА_2.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні стажу роботи у період з 28.02.1984 по 02.12.1985 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Менському районі Чернігівської області зарахувати стаж роботи ОСОБА_2 у період з 28.02.1984 по 02.12.1985 до спеціального страхового стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з управління Пенсійного фонду України у Менському районі Чернігівської області (вул. Урицького, 18, м. Мена, 15600, ідентифікаційний код 14247951) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897; Банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві; Код банку отримувача (МФО) 820019; Рахунок отримувача 1007; Код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 1212,64 грн. (одна тисяча двісті дванадцять гривень 64 коп.).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2016 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.