Справа № 2а-0770/2691/12
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року № 876/6876/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Бадівської О.О.,

представника відповідача Жупан Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Рахівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс Бока» до Державної податкової інспекції в Рахівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Плюс Бока» (ТОВ «Плюс Бока») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Рахівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (ДПІ в Рахівському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач, посилаючись на протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача № 000362351/0, № 000372351/0 та № 00059/1751-1 від 14 червня 2010 року, просив такі скасувати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі від 14 червня 2010 року № 000362351/0 в частині податкового зобов'язання у розмірі 26469грн., в тому числі за основним платежем - 19836 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6633грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі від 14 червня 2010 року № 000372351/0.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі від 14 червня 2010 року № 00059/1751-1.

Постанову суду першої інстанції оскаржила ДПІ в Рахівському районі, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову позивачу в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувані податкові-повідомленні рішення прийняті у зв'язку з порушенням позивачем вимог податкового законодавства, що встановлено перевіркою, яка проводилась податковим органом. Зокрема, позивачем до складу валових доходів за ІV квартал 2009 року не включено кредиторську заборгованість, термін позовної давності якої сплив, у сумі 5000грн; позивач в період, що перевірявся (01.07.2007 по 31.12.2009), до складу валових витрат відносив вартість списаних паливно-мастильних матеріалів (ПММ), придбаних за готівкові кошти, на підставі розрахункових чеків, виданих у вихідні дні (субота, неділя), а також одночасної заправки пальним на одній АЗС на різних колонках, неодноразової заправки одним і тим же видом пального протягом дня в межах 10-15 хвилин, в результаті чого завищив валові витрати на 54302грн, безпідставно сформував податковий кредит із вартості списаних ПММ та завищив суму бюджетного відшкодування ПДВ. Крім того, позивачем станом на 01.01.2010 несвоєчасно сплачено податок з доходів фізичних осіб в сумі 4276,32грн.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що ТОВ «Плюс Бока» здійснює діяльність, пов'язану із лісопильним та стругальним виробництвом, просочуванням деревини. Для здійснення господарської діяльності позивачем використовувалися орендовані транспортні засоби: вантажний автомобіль УРАЛ 4320 та легковий автомобіль SCODA Fabia.

У період з 30 квітня 2010 року по 26 травня 2010 року ДПІ в Рахівському районі проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2009 року.

За результатами перевірки 03 червня 2010 року податковим органом складено акт № 23/2351/3422158 .

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Плюс Бока» пп. 5.3.1 п. 5.3, п.5.9 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 7.4.4 п. 7.4 та пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 та пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

На підставі акта перевірки № 23/2351/3422158 від 03.06.2010 податковим органом 14.06.2010 прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ 000362351/0 (673/10/2300/34022158), яким ТОВ «Плюс Бока» визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на прибуток підприємств у розмірі 20836грн за основним платежем та 7133грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 000372351/0 (674/10/2300/34022158), яким ТОВ «Плюс Бока» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 16607грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3749грн;

№ 00059/1751-1 (686/10/17-00/34022158), яким ТОВ «Плюс Бока» визначено податкове зобов'язання зі сплати прибуткового податку у розмірі 14670,39грн за основним платежем та 20788,14грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач оскаржував податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак такі скарги були залишені контролюючим органом без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Плюс Бока», суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача № 000372351/0 та № 00059/1751-1 від 14.06.2010, а податкового повідомлення-рішення № 000362351/0 - в частині податкового зобов'язання в загальному розмірі 26469грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на таке.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього ж Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», зокрема, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Підпунктом 5.4.10 п.5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати платника податку пов'язані з стоянкою та паркуванням легкових автомобілів, а також 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів (ПММ) для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів. При цьому платник податку звільняється від обов'язків доведення зв'язку таких витрат з його господарською діяльністю.

Спірним в даній справі є питання правомірності включення позивачем до складу валових витрат та формування за рахунок цього податкового кредиту витрат на ПММ для орендованих автомобілів, які використовувалися в господарській діяльності підприємства позивача.

Аналізуючи положення пп. 5.4.10 п.5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», слід прийти до висновку, що визначальним для формування валових витрат щодо вантажного автомобіля є використання ПММ у зв'язку із господарською діяльністю платника, а у зв'язку з орендою легкового автомобіля - до складу валових витрат позивач вправі віднести вартість ПММ, призначених для такого легкового автомобіля, лише у розмірі 50% витрат на придбання таких ПММ. При цьому законодавець звільнив платника податку від обов'язку доведення зв'язку таких витрат з його господарською діяльністю.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складаються із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використанні в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподаткованих операцій у межах господарської діяльності платника податків.

Враховуючи наведене, основною умовою, за наявності якої платник податків при придбанні, зокрема, ПММ має право на податковий кредит є використання цих придбаних ПММ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку. Право на податковий кредит виникає незалежно від того, чи вже використовувалися ПММ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», при поставці товарів (послуг) за готівку підставою для нарахування податкового кредиту, зокрема, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг).

Як видно з матеріалів справи, у податкового органу немає зауважень до позивача щодо оформлення ним транспортних документів та порядку списання за нормо-витратами ПММ. Також відповідач не ставить під сумнів інформацію, що міститься у відповідних подорожніх листах, товарно-транспортних накладних чи товарних накладних.

Основним доводом податкового органу щодо неправомірності формування позивачем валових витрат по придбаних ПММ, формування податкового кредиту є те, що такі придбані за готівкові кошти, на підставі розрахункових чеків, виданих у вихідні дні (субота, неділя), а також одночасна заправка пальним на одній АЗС на різних колонках, неодноразова заправка одним і тим же видом пального протягом дня в межах 10-15 хвилин. Тобто, податковий орган вважає, що такі ПММ використовувалися позивачем в особистих цілях, а не у зв'язку із здійсненням ним господарської діяльності.

Однак, такі доводи відповідача нічим у справі не підтверджені. Крім того, при включенні до складу валових витрат витрати на придбання ПММ для легкових автомобілів, платник податку звільняється від обов'язків доведення зв'язку таких витрат з його господарською діяльністю (пп. 5.4.10 п.5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Крім того, податковим органом було встановлено порушення позивачем пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що полягало у не включенні до складу валових доходів за ІV квартал 2009 року кредиторської заборгованості, термін позовної давності якої сплив, у сумі 5000грн. Дане порушення було визнано позивачем частково в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Тому, податкове повідомлення-рішення № 000362351/0 від 14.06.2010 в частині визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1000 грн. за основним платежем та 500 грн. штрафної санкції є правомірним.

Щодо несвоєчасної сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб, то під час перевірки відповідачем встановлено, що станом на 01 січня 2010 року позивачем несвоєчасно сплачено податок з доходів фізичних осіб в сумі 4276,32грн.

Однак, дана сума у розмірі 4276,32 грн. увійшла в оскаржуване податкове повідомлення рішення № 00059/1751-1 від 14.06.2010 як сума податкового зобов'язання за основним платежем, а не як штрафні санкції за порушення строків сплати податкового зобов'язання.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкових-повідомлень рішень відповідача № 000372351/0 та № 00059/1751-1 від 14.06.2010, а податкового повідомлення-рішення № 000362351/0 від 14.06.2010 в частині податкового зобов'язання у розмірі 26469грн.

Податкове повідомлення-рішення № 000362351/0 від 14.06.2010 в частині визначення податкового зобов'язання за основним платежем в розмірі 1000грн та 500грн за штрафними санкціями є правомірним, та в цій частині скасуванню не підлягає.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апелянта не знайшли свого належного підтвердження, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Рахівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі № 2а-0770/2691/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський

Текст ухвали виготовлений 28.10.2016.