Справа № 537/4769/16-а
Суддя: Степура А. А.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 537/4769/16-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2016 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Степури А.А., за участю секретаря Грицькової Я.С., представника відповідача Шелиха В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати неправомірним дії Кременчуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови йому в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і скороченні стажу роботи, який дає право на відставку; зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.05.2016 року в розмірі 88 % суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді (голови суду) згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 229 від 29.06.2016 року з урахуванням проведених виплат; зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління пенсійного фонду України в Полтавській області подати в місячний строк звіт про виконання судового рішення та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

На обґрунтування позову зазначив, що Постановою Верховної Ради України від 15.12.2005 року № 3220-ІV він був звільнений у відставку з посади судді (голови суду) в зв»язку з виходом у відставку по досягненню 65 річного віку.

Йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88 % від заробітної плати судді (голови суду) з розрахунку 24- річного стажу, який дає право на відставку.

З довідки територіального управління Державної судової адміністрації України від 29.06.2016 року № 229 вбачається збільшення суддівської винагороди, що враховується при перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці , починаючи з 01.05.2016 року.

Користуючись своїм правом, він звернувся з відповідною заявою до Кременчуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Кременчуцького об»єднаного управління ПФУ Полтавської області від 18.08.2016 року № 199 йому невмотивовано відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання . В мотивувальній частині рішення зазначається, що одночасно з рішенням про відставку йому призначене довічне грошове утримання в розмірі 88 % грошового забезпечення судді (голови суду), але після перерахунку, з 08.06.2016 року розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлено в розмірі 82 %.

Вважає, що зазначене рішення суперечить вимогам чинного законодавства України.

Зазначив, що із змісту рішення Кременчуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.08.2016 року № 199 вбачається, що відповідач за своїм міркуванням самостійно скоротив його стаж роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання з 24 років 2 місяців 29днів до 21 року і 20 днів , тобто видалив з його стажу 3 роки 2 місяця періоду проходження військової служби, що відповідно знижує рівень гарантій, наданих йому державою в частині матеріального забезпечення.

Вказав, що розрахунок відповідного стажу здійснювався ТУ ДСА України в Полтавській області з приводу його виходу у відставку в 2006 році на підставі Указу президента України від 10.07.1995 року № 584/95, що зазначено в розрахунку ТУ ДСА України в Полтавській області , який є в його пенсійній справі.

В подальшому дане положення підтверджене Кабінетом Міністрів України постановою від 03.09.3005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді».

Крім того, на запит народного депутата України Голова Вищої ради юстиції України Колесниченко В.М. роз»яснив, що ВРУ при визначенні стажу роботи, який дає право судді на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, зараховує до цього стажу календарний період проходження військової служби.

Таким чином, на нього (позивача) розповсюджувалися наведені норми права під час виходу у відставку і вони не можуть бути скасовані або проігноровані жодним органом.

Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 застережує , що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права громадян на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить статті 55 Конституції України.

Зазначив, що рішенням від 08.06.2016 року № 4-рп 2016 Конституційний Суд України встановив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу , визначених Конституцією України, гарантій незалежності суддів.

З урахуванням вищевикладеного , просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та зазначив, що позивач - ОСОБА_2 з січня 2007 року перебуває на обліку в Кременчуцькому об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує довічне щомісячне грошове утримання. 05.07.2016 року позивач звернувся до управління з заявою про проведення перерахунку довічного грошового утримання . Згідно рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням до Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п»ятої статті 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визнано такими, що не відповідає Конституції положення: частини третьої статті 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ. Абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п»ятої статті 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ у редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року №911-VІІІ. Абзацом другим п. 25 «Прикінцевих положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону, згідно якого період 3 роки 2 місяця проходження військової служби управління позивачу не зараховано. Зазначив, шо після перерахунку з 08.06.2016 року розмір щомісячного довічного утримання позивача складає 82 відсотки грошового забезпечення судді і тому рішенням управління за № 199 ОСОБА_2 було відмовлено у перерахунку. З урахуванням викладеного, просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 з 25.02.1985 року по 13.03.2006 року працював на посаді судді, голови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 15.12.2005 року № 3220-ІV та наказу територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області від 02.02.2006 року № 5.2 з 13.03.2006 року ОСОБА_2 звільнений з посади судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в зв»язку з виходом у відставку п.9 ч.5 статті 126 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про статус суддів».

Відповідно до частини 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», в редакції, яка була чинна на час виходу позивача у відставку, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Згідно ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 07.07.2010 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Норми частини 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» та ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» безпосередньо пов'язують виплату довічного грошового утримання судді у відставці з грошовим утриманням судді, який працює на посаді, яку займав суддя до виходу у відставку, що зумовлює проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді.

Як вбачається з довідки № 229 від 29.06.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України Полтавської області суддівська винагорода , яка враховується при призначення (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці, з 01.05.2016 року складає 27550 грн, в тому числі оклад 14500, щомісячна доплата 10 % посадового окладу ( за перебування на адміністративній посаді, 1450 грн. та щомісячна доплата за вислугу років 80 % 11600 грн.

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Кременчуцького об»єднаного Управління пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про проведення йому з 01.05.2016 року перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Рішенням Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 199 від 18.08.2016 року з питання перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці, ОСОБА_2 відмовлено в проведенні перерахунку довічного грошового утримання з 01.05.2016 року.

В обґрунтування відмови зазначено, що на підставі ч.5 Прикінцевих положень від 02.03.2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про судоустрій та статус суддів».

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, виходячи з якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України,права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 126 основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

В рішенні Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішеннях Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність суддів забезпечується незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (частина шоста ст.47).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення і про обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп 2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Пунктом 6.1 Європейської Хартії передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські функції, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Даний факт підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Частина 1 статті 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Дійсно, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії ( щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України, в тому числі, «Про судоустрій і статус суддів».

Посилання відповідача на Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року суперечить Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України та іншим законодавчим актам в частині, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає ( здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, довічне грошове утримання суддям у відставці.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, приходжу до висновку, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, позивача по справі, які були встановлені на день його виходу у відставку, станом на 13.03.2006 року, не можуть бути скасовані а ні новими законами, а ні внесенням змін до чинних законів.

За таких обставин, приходжу до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 247 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене вважаю за необхідне зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання постанови суду.

З урахуванням задоволення позову, судові витрати, що понесені позивачем підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71,159-163, 167, 257 КАС України, Законом України «Про статус суддів», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах» , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним рішення Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області №199 від 18.08.2016 року щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді (голови суду), згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області №229 від 29.06.2016 року, починаючи з 01.05.2016 року та з урахуванням проведених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання даної постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Степура А.А.

Повний текст постанови виготовлений 26.10.2016 року