Справа № 521/3556/15-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

26 жовтня 2016 р.м.ОдесаСправа № 521/3556/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Рева С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.
судді -Домусчі С.Д.
судді -Коваль М.П.

за участю секретаря Левицької З.С
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на постанову Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання протиправним рішення ,довідки та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та після уточнення позову просила визнати рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №22 від 07.04.1994 року про надання дозволу на відведення ОСОБА_6 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 10 соток у власність для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - протиправним та незаконним, визнати довідку Фонтанської сільської ради № 854 від 06.05.2004року, якою підтверджується, що ОСОБА_6 виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 на підставі рішення Фонтанської сільської ради № 22 від 07.04.1994 року - неправомірною та зобов'язати Фонтанську сільську раду на сесії в колегіальному порядку, розглянути питання про повернення в користування ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, яка була вилучена з користування позивача на підставі сфальшованого, підробленого Фонтанською сільською радою в особі сільського голови паном ОСОБА_7. рішення № 22 від 07.04.1994 року та визнати причини пропущення строку звернення з адміністративним позовом до суду поважними та поновити пропущений строк звернення до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 08.12.2015 року провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії - закрито.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року ухвала Київського районного суду м.Одеси від 08.12.2015 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2016 року позов задоволений частково: визнано рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №22 від 07.04.1994 року про надання дозволу на відведення ОСОБА_6 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 10 соток у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - протиправним та незаконним.

Зобов'язано Фонтанську сільську раду Комінтернівського району Одеської області на сесії в колегіальному порядку розглянути питання про повернення в користування ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просила її скасувати та прийняти нову , якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних встановлених обставин:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі ,в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією й законами України.

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій було встановлено ,що 10 листопада 1992 року між Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області і Одеським комбінатом підсобних виробництв «Стройдеталь» було укладено договір про співробітництво, згідно якого Одеський комбінат підсобних виробництв «Стройдеталь» надав допомогу в будівництві всіх необхідних об'єктів в селі Фонтанка і безповоротно до 30.11.1992 р. перерахував Фонтанській сільській раді Комінтернівського району Одеської області 3500000 (три мільйони п'ятсот тисяч) рублів.

Згідно вищевказаної угоди Фонтанська сільська рада виділила сім земельних ділянок по 0.1 га на території села Фонтанка для будівництва та обслуговування житлових будинків робітникам Комбінату. Комбінат, у свою чергу, виділив ОСОБА_5 земельну ділянку АДРЕСА_1.

Рішенням Фонтанської сільської ради №99 від 17 грудня 1992 р. ОСОБА_5 надали дозвіл і видали паспорт на забудову садиби за вищевказаною адресою, але належним чином посвідчена копія вказаного рішення разом із додатками у матеріалах справи відсутня , а його існування ставиться відповідачем під сумнів.

Крім того, позивачка визнає той факт ,що в неї було відсутнє право власності на вказану земельну ділянку.

Однак, у 2004 року, прибувши на земельну ділянку,ОСОБА_5 виявила, що вона не має можливості доступу до земельної ділянки. Натомість, такий доступ мали треті особи, які стверджували, що дана земельна ділянка належить їм на праві приватної власності.

Рішенням Фонтанської сільської ради № 22 від 07.04.1994 року дану земельну ділянку було передано громадянину ОСОБА_6

Рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №95-ХХІУ від 21.03.2003 року земельну ділянку загальною площею 0,100 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було передано безкоштовно у приватну власність гр. ОСОБА_6, але належним чином посвідчена копія вказаного рішення разом із додатками у матеріалах справи відсутня , а його існування ставиться позивачем під сумнів.

Але, згідно державного акту на право власності від 17.12.2004 року , зареєстрованому за №10 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,100 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України , кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом ,ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді ,до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України( в ред. зі змінами та доповненнями ,діючими з 21.01.2010 року) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

Згідно Рішення Конституційного Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010 "У справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України "- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ч.1,2 ст.244-2 КАС України( в ред.,чинної на момент апеляційного розгляду) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів) , є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно із висновком щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а15, від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14 , від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14, від 09.12.2014 року по справі № 21-308а14, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Апеляційний суд ,із врахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України із зворотною правовою позицією ,вказаної у рішенні Конституційного Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010, вважає, що в цьому випадку рішення Конституційного Суду України - єдиного органу конституційної юрисдикції в Україні згідно з ч.1 ст.1 Закону України, від 16.10.1996, № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та Верховного Суду України, який є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції згідно ч.3 ст.17 та ч.1 ст.38 Закону України, від 07.07.2010, № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" не є нормативно-правовими актами та не можуть конкурувати між собою за юридичною силою в порядку ч.4 ст.9 КАС України, так як вони є актами судової влади різних юрисдикцій.

Таким чином , апеляційний суд вважає,що правовідносини , яки виникли між сторонами стосуються прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на відведення земельної ділянки у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), який був реалізований із подальшим оформленням державного акту на право власності від 17.12.2004 року , зареєстрованого за №10 ,та подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки.

Крім того, ухвалою ВСУ від 10.02.2016 року по цивільній справі № 2-403/11 за позовом прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області до ОСОБА_6, відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити дії попередня рішення судів скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду 1-ої інстанції - Комінтернівського районного суду Одеської області, та зазначається ,що у справі немає рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №95-ХХІУ від 21.03.2003 року.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова суду 1-ої інстанції скасовується у апеляційному порядку , а провадження по справі закривається в порядку ст.157 КАС України ,згідно з п.1 ч.1 якої ,суд закриває провадження у справі, у разі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства .

За таких обставин ,апеляційний суд доходить до висновку ,що у зв'язку з порушенням норм процесуального права ,що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково , постанову суду 1-ої інстанції - скасувати з закриттям провадження у справі ,так як вказану справу віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства та необхідно роз'яснити особі, яка подала позовну заяву правові наслідки закриття провадження по справі .

Керуючись, п.1 ч. 1 ст. 3 , п.1 ч.1, ст.157, 185, ч.1ст. 195,196, п.4 ч.1. ст.198, ч.1 ст.203 ,п.4 ч.1ст. 205, 206, ч.1,2 ст.244-2 ,ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 08.06.2016 року - скасувати .

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання протиправним рішення,довідки та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити особі, яка подала позовну заяву, що вказану справу віднесено до юрисдикції Комінтернівського районного суду Одеської області в порядку цивільного судочинства, а повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.