Справа № 304/966/16а,2а/304/33/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року № 876/6612/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 серпня 2016 року у справі №304/966/16-а за позовом ОСОБА_2 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - Управління), просив: визнати протиправними дії Управління щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивача згідно поданої 07 липня 2016 року заяви на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 17 червня 2016 року (№18-156 вих. 16) про заробітну плату станом на 01 грудня 2015 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача згідно поданої 07 липня 2016 року заяви на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 17 червня 2016 року про заробітну плату станом на 01 грудня 2015 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, та провести доплату - різницю між фактично отриманою позивачем та належною до сплати сумою пенсії з 01 грудня 2015 року і на вказаних умовах здійснювати її подальшу виплату.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 22.08.2016р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 22.08.2016р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 внесено зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865, вилучено п.4 щодо порядку обчислення заробітної плати при проведенні перерахунку пенсії державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213 згідно якого пенсії призначені згідно Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про державну службу» не призначаються і не перераховуються. Відповідно до розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Крім того, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. скасовано ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. не передбачає проведення перерахунку пенсії, тому підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсії відсутні. У зв'язку з наведеним, з 01.06.2015р. пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про прокуратуру», «Про державну службу» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються, що судом першої інстанції до уваги взято не було.

В судовому засіданні представник відповідача подану апеляційну скаргу підтримав, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з липня 1979 року ОСОБА_2 працював на різних посадах в органах прокуратури.

У січні 2003 року ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р., виходячи із максимального розміру - 90 відсотків від чинної на час призначення пенсії заробітної плати на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органів внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства прокуратури Закарпатської області.

07.07.2016р. ОСОБА_2 звернувся з заявою в Управління щодо перерахунку та виплати пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру», виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої вийшов на пенсію, станом на час звернення за перерахунком пенсії, до якої додано довідку прокуратури Закарпатської області від 17.06.2016р. №18-156 вих.16, згідно з якою розмір заробітної плати за займаною посадою з якої було призначено пенсію станом на 01.12.2015р., становить 7796,94 грн. (а.с.8).

Рішенням Управління від 12.07.2016р. №5, прийнятим за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2, відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з більшого заробітку, оскільки чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсій, призначених згідно Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям (а.с.7).

Вважаючи вказане рішення неправомірним та таким, що порушує права та свободи у сфері публічно-правових відносин, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на час призначення позивачу пенсії та її нарахування умови і порядок пенсійного забезпечення прокурорів регулювались положеннями статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З 01 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668- VI, а з моменту вступу в законну силу Закону №76-VIII пенсія відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначалася в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати.

Проте враховуючи рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки внесені до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013р. (№ 21-348а13) та від 06.10.2015р. (№21-2432/15).

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII та втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначено статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2015 року №1697-VII, в редакції чинній на момент звернення щодо перерахунку пенсії (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до вимог ч. 4 ст.86 Закону №1697-VII коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Згідно з ч.13 ст.86 Закону №1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Частиною 20 ст.86 Закону №1697-VII встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону №1697-VII Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Відповідно до положень Закону №1697-VII держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Проте, не прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, на переконання суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку, що гарантований законом.

Слід зауважити, що положення п. 5 Розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, на які покликається апелянт та яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не можуть бути підставою відмови у проведенні перерахунку пенсії, оскільки вказані зміни законодавства не містять вимогу щодо перерахунку раніше призначеної пенсії, а стосуються лише призначення пенсій особам, які підпадають під його дію.

Право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Аналогічно висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у справі К/800/15163/16 від 06 липня 2016 року.

Відповідно до ч.7 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, в редакції чинній на час звернення з заявою щодо перерахунку пенсії, (далі - Закон №1058-IV), норми якого є загальними щодо норм Закону №1697-VII.

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35,частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Частиною 1 ст.44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч.5 ст.45 Закону №1058-IV).

Згідно з положеннями п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно з абз.2 п.4.1 Порядку № 22-1 заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що необхідною умовою для перерахунку пенсії є заява про перерахунок пенсії та документи, подані пенсіонером щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії. При цьому, такий перерахунок має здійснюватися виходячи із норм законодавства, які були чинними на момент призначення пенсії позивачу, тобто в розмірі 90% від заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2016р. позивачем подано до Управління заяву про проведення перерахунку з більшого заробітку згідно з Законом України «Про прокуратури» та додано довідку Прокуратури Закарпатської області від 17.06.2016р. №18-156вих.16, відповідно до якої заробітна плата позивача станом на 01.12.2015р. становила 7 7796,94 грн.: 2895 грн. - основний оклад, 135 грн. - класний чин, 1212 грн. - вислуга років, 3554,94 грн. - інші виплати, які передбачені чинним законодавством (а.с.8).

Таким чином, за наявності у позивача підстав для перерахунку пенсії, враховуючи, що виникнення права на перерахунок пенсії нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності відмови Управління здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу на підставі заяв від 07.07.2016р., відповідно до довідки Прокуратури Закарпатської області від 17.06.2016р. №18-156вих.16 з розрахунку 90% від суми місячного заробітку.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги з 01.12.2015р. судом першої інстанції не враховано, що виникнення права на перерахунок пенсії нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком, довідку Прокуратури Закарпатської області від 17.06.2016р. №18-156вих.16 позивач подав при зверненні до Управління із заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії 07.07.2016р., а тому позовні вимоги в частині перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки, враховуючи положення ч.4 ст.45 Закону №1058-IV, підлягають задоволенню з 01.07.2015р. - моменту звернення до Управління з заявою про проведення такого перерахунку та подання відповідної довідки.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь позивача 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) судового збору.

Керуючись статтями 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 серпня 2016 року у справі №304/966/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Прокуратури Закарпатської області від 17.06.2016р.

Зобов'язати Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити з 01.07.2016р. перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки прокуратури Закарпатської області від 17.06.2016р. в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, та провести доплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_2 551,20грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Постанови складено 27.10.2016р.