Справа № 825/1447/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1447/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Епель О.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 30.05.2016 № 74/01/05-7280 про скасування дозволу на імміграцію.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є громадянином Узбекистану згідно паспорту P НОМЕР_1 від 23.02.2011 терміном дії до 15.05.2024.

10 Серпня 2011 року на підставі дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_3 була видана посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

Рішенням начальника УДМС України в Чернігівській області від 30.05.2016 №74/01/05-7280 громадянину Узбекистану ОСОБА_3 та неповнолітнім дітям ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі пунктів 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області без урахування принципу пропорційності, а відтак, позовні вимоги громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI) іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-III) іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (пункт 6 частини 1 статті 4 Закону № 2491-III).

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону № 2491-III.

Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенція центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

В свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону №2491- III, а саме, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, Законом № 2491-III встановлений перелік імперативних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2016 до УДМС України в Чернігівській області надійшов лист Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 04.03.2016 №05.1/1258 щодо прийняття процесуального рішення відповідно до Закону України «Про імміграцію», додатком до якого була копія вироку Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2015 по справі № 592/8346/15-к.

Із вищезазначеного вироку вбачається, що в 2011 році громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3 звернувся до УДМС України в Сумській області із заявою про продовження строку перебування на території України, надавши завідомо підроблений паспортний документ.

Так, відповідно до висновку експертизи від 14.08.2015 № 67 «Відтиски печаток прикордонної служби «Харків» №026 «Харків-пасажирський 63091», №048 «Харків-пасажирський 63091» на 32 сторінці паспорту громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 серії НОМЕР_3, виданого 23.02.2011 терміном дії до 15.05.2024, - виповнений не печаткою прикордонної служби «Харків» № 026, № 048.

В ході розгляду кримінальної справи ОСОБА_3 повністю визнав свою вину.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 11.11.2015 по справі № 592/8346/15-к громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України «Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів».

Тобто, підставою до винесення оскаржуваного рішення стало саме надання позивачем завідомо неправдивих відомостей та підроблених документів для винесення міграційною службою дозволу на імміграцію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при винесенні такого рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, Законом України «Про імміграцію», а відтак, правових підстав до його скасування немає.

Висновки суду першої інстанції про те, що вимушений виїзд громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 з території України може позбавити дитину (громадянина України) батька, що відповідно свідчить про те, що оскаржуване рішення тягне за собою порушення, у тому числі, інтересів і неповнолітньої дитини, є передчасними та необґрунтованими, оскільки у відповідності до положень ст.14 Закону України «Про імміграцію» позивач не позбавлений права повторного звернення з приводу надання дозволу на імміграцію в Україну за умови надання належних документів.

Також колегія суддів зауважує, що єдиною підставою до скасування дозволу на імміграцію в Україну неповнолітнім дітям позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали встановлені вище обставини, а тому встановлення правомірності такого рішення в частині позивача є безумовною підставою до відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області задовольнити

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні адміністративного позову до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування рішення, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 25 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Епель О.В.

Мамчур Я.С