Справа № 816/1507/16
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р.Справа № 816/1507/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2016р. по справі № 816/1507/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнко Юрій Петрович третя особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною,зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12 вересня 2016 року ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнка Юрія Петровича , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснено позивачеві право звернутися із вказаним позовом в порядку господарського судочинства.

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. В якій ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та справу направити для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що в даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних правовідносин не підлягає і тому, на думку заявника, відсутні підстави для відмови в відкритті адміністративного провадження.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" надано до суду заперечення на апеляційну скаргу. В яких відповідач просить ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/1507/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В запереченнях спирається на Закони України "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства регламенту порядок розгляду не всіх публічно- правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

В сторони в судове засідання не з'явились, про слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні не надали, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши, відповідно до ст.. 195 КАС України, в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 12 Господарського процесуального кодексу України на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої з наступних підстав :

Як вбачається з матеріалів справи,12 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась із адміністративним позовом до Полтавського окружного адміністративного суду в якому просила:

- визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнко Юрій Петрович щодо не включення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до списку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами( а саме за Договором банківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство" № 980-084-000243374 від 20.05.2016 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнко Юрія Петровича включити ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1) до списку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами( а саме за Договором банківського вкладу (депозиту) "Перше знайомство" № 980-084-000243374 від 20.05.2016 року, сума вкладу, що підлягає відшкодуванню - 26000,00 грн.) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та повторно подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Перелік вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року ( далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття « суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає « усю організаційну структуру судів, включно з < …> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається « судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі що розглядається, позов заявлений з підстав ліквідації (банкрутства), тобто спір фактично стосується не оскарження дій та рішень суб'єкту владних повноважень (органів виконавчої влади ), пов'язаного з реалізацією його компетенції у сфері управління.

За вказаними обставинами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі правомірно закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу господарським судам підвідомчі справи, в тому числі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи про банкрутство, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Отже, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 року, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з ліквідацією (банкрутством) банку.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено що, цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Згідно з п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015р.), висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 6 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що за своїм характером спір між уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно - правовим висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки позов заявлений з підстав ліквідації (банкротства) банку, тобто спір фактично не стосується оскарження дій та рішень суб'єкту владних повноважень (органів виконавчої влади ), пов'язаного з реалізацією його компетенції у сфері управління.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2016р. по справі № 816/1507/16 -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Спаскін О.А. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 31.10.2016 р.