Справа № 808/2836/16
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2016 року о/об 09:57Справа № 808/2836/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі адміністративну справу

за позовом Веселівської центральної районної лікарні

до Управління соціального захисту населення Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Веселівської центральної районної лікарні (надалі позивач) до Управління соціального захисту населення Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області (надалі відповідач), в якому позивач просить зобов`язати відповідача провести позивачу виплату (компенсацію) з бюджету за 1 півріччя 2016 року середнього заробітку працівнику підприємства ОСОБА_1 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

У позовній заяві (а.с.4-7) зазначено, що відповідно до зведених звітів, за 1 півріччя 2016 року повинно бути компенсовано з бюджету середню заробітну плату ОСОБА_1 в сумі 10670 грн. 12 коп. 02.08.2016 за №03-03/578 відповідачем прийнято рішення «Про повернення звітів», яким повернуто вищевказані звіти Веселівській центральній районній лікарні та вказано на те, що з січня 2016 року звіти підприємств про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам не приймаються і гарантовану законом виплату середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації або прийняті на військову службу за контрактом тощо, мають здійснювати самі роботодавці. Але, в порушення вимог вказаного законодавства, у поточному році відповідачем були повернуті вказані звіти, що призвело до подальшої невиплати компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам підприємства та неперерахування їх Веселівській центральній районній лікарні. Позивач вважає, що відповідачем незаконно не перераховано гарантовану законом виплату середнього заробітку ОСОБА_1 , який призваний на військову службу за призивом під час мобілізації. Дії відповідача суперечать вищевказаному законодавству. Крім того, відповідачем не взято до уваги те, що постанова Кабінету міністрів України від 04.03.2015 року за №105, є чинною.

Представник позивача на задоволенні позиву наполягав.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с.35-36), в яких зазначено, що відносно періоду який зазначений позивачем з січня по червень 2016 року з огляду на внесення змін до ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України та відповідну відсутність бюджетної програми на виплату компенсації підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування та форми власності і фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, не проводиться. Згідно з вищенаведеним, гарантовану законом виплату середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації або прийняті на військову службу за контрактом тощо, мають здійснювати самі роботодавці.

У вказаних письмових запереченнях відповідач просить розглянути справу за його відсутності.

Оскільки з матеріалів справи не вбачається пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, то суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням 30 сесії Веселівської районної ради від 15.06.2010 №9, Веселівська центральна районна лікарня є комунальною власністю Веселівської районної ради Запорізької області. Центральна районна лікарня фінансується за рахунок місцевого бюджету, наділяється основними і обіговими коштами і іншим майном.

Веселівська центральна районна лікарня зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, виданої державним реєстратором 03.01.2013 серії АА №046679 (а.с.16-17).

Веселівська центральна районна лікарня є неприбутковою організацією, що підтверджується Довідкою про взяття на облік платників податків (а.с.18).

Відповідно до Наказу №90 від 15.11.2010 по Веселівській центральній районній лікарні з 17.11.2010 прийнято ОСОБА_1 на посаду робітника по обслуговуванню будівель та споруд господарчо-обслуговуючого персоналу на 1,0 ставку згідно штатного розкладу з 17.11.2010 (а.с.19).

3 11.05.2015 ОСОБА_1 , відповідно до ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України від 14.01.2015 №15 «Про часткову мобілізацію», направлено на військову службу у зв`язку з оголошеною мобілізацією, про що позивачем 08.05.2015 видано Наказ №24-ос (а.с.20).

Також, даним Наказом звільнено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час несення служби у зв`язку з мобілізацією.

Наказом Веселівської центральної районної лікарні №45/1-ос від 18.07.2016 на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2016 №197 «Про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків відділу технічного обслуговування з 18.07.2016 (а.с.22).

Судом досліджені «Звіти про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» за січень-червень 2016 року на загальну суму 10670 грн. 12 коп. та Зведений звіт, які надсилались позивачем на адресу відповідача (а.с.23-30).

02.08.2016 за вих.№03-03/578 відповідачем повернуто вказані звіти позивачу та вказано на те, що з січня 2016 року звіти підприємств про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам не приймаються і гарантовану законом виплату середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації або прийняті на військову службу за контрактом тощо, мають здійснювати самі роботодавці.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з викладеного вище та з наступного.

Частиною 1 ст.119 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Отже, гарантії щодо збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку працівникам на час виконання державних обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, встановлені для усіх працівників.

Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (у редакції до 01.01.2016) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №105 затверджено «Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» (надалі Порядок №105).

Згідно з п.3 Порядку №105 працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Відповідно до п.4 Порядку №105 для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII частину треттю ст.119 КЗпП України викладено в такій редакції: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»».

Порядок №105 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на основі та відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 Кодексу законів про працю України і спрямований на виконання правових приписів, що містяться в частинах третій та четвертій статті 119 Кодексу законів про працю України, отже зміст вказаного Порядку №105 не може суперечити положенням нормативно-правового акту вищої юридичної сили Кодексу законів про працю України.

Відносно періоду, який зазначений позивачем у позові (з січня по червень 2016 року), то суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на внесення змін до ч.3 ст.119 КЗпП України та відповідну відсутність бюджетної програми на виплату компенсації підприємствам, установам, організаціям, фермерським господарствам, сільськогосподарським виробничим кооперативам незалежно від підпорядкування та форми власності і фізичним особам - підприємцям у межах середнього заробітку працівників у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VІІІ, з 01.01.2016 виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України не проводиться, про що зазначено і в листі Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації №04.2-29 від 04.02.20016 «Про бюджетну компенсацію на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу» (а.с.37).

Тобто, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ гарантовану Законом виплату середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації або прийнятті на військову службу за контрактом тощо, мають здійснювати самі роботодавці. Звіти підприємств про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам за період з січня 2016 року не приймаються.

Як з`ясовано судом, відповідач листом від 02.08.2016 №03-03/578 повідомив позивача, що змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII до третьої і четвертої частин ст.119 Кодексу законів про працю України, з 01.01.2016 скасовано бюджетну компенсацію роботодавцям на виплату середнього заробітку, який зберігається за працівниками, призваними (прийнятими) на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з вищенаведеним, гарантовану законом виплату середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації або прийняті на військову службу за контрактом тощо, мають здійснювати самі роботодавці.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 19.10.2016.

Суддя О.О. Прасов