Справа № 203/2867/16-а
Суддя: Єдаменко С. В.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/2867/16-а
Провадження № 2-а/0203/92/2016
ПОСТАНОВА

іменем України

26.09.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді Єдаменко С.В.

при секретарі Заярній А.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати їй пенсії як працюючому державному службовцю, просила зобовязати відповідача поновити виплату пенсії з 01 квітня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду у Кіровському районі міста Дніпропетровська, правонаступником якого є відповідач, та отримувала пенсію за віком. У звязку з припиненням отримання пенсії позивачка звернулась до відповідача з листом від 12 травня 2016 року і з відповіді № Г 19-16 від 18 травня 2016 року дізналась, що пенсія їй не виплачується як працюючому державному службовцю відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Позивачка вважає, що такі дії відповідача суперечать Конституції України, Конвенції про права інвалідів, Законам України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про основ соціальної захищеності інвалідів в Україні», практиці Європейського Суду з прав людини (зокрема, у справі «Кечко проти України»).

Ухвалою від 17 червня 2016 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі. 25 серпня 2016 року відповідач подав письмові заперечення проти позову.

Ухвалою 25 серпня 2016 року суд вирішив слухати справу за загальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а не в скороченому провадженні, з метою повного зясування обставин справи.

В судовому засідання позивачка та її представник підтримали адміністративний позов та просили його задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві, звертали увагу суду, що строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав слід обраховувати з моменту отримання позивачкою листа з поясненнями причин припинення виплати пенсії.

Відповідач проти позову заперечував, вказував, що припинення виплати пенсії позивачу повязане з набранням з 01 квітня 2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки позивачка продовжує працювати на посаді державного службовця. Також Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII встановлено тимчасове припинення виплат пенсій працюючим державним службовцям у 2016 році, у звязку з чим підстав для поновлення виплати пенсії позивачці немає. Підстав для застосування положень ст. 22 Конституції України щодо неможливості звуження прав громадян при прийнятті нових законів у суду немає, оскільки відповідні Закони України, на які посилається відповідач, неконституційними не визнані, а вирішення цього питання належить до компетенції Конституційного Суду України.

В судовому засіданні представник відповідача звертала увагу суду, що позивачка мала дізнатись про порушення її прав не з моменту отримання письмової відповіді пенсійного фонду про причини припинення виплати пенсії, а з часу коли вона перестала отримувати пенсійні виплати, у звязку з чим позивачкою пропущений строк звернення з адміністративним позовом за захистом її прав і вимоги за період до 16 грудня 2015 року мають бути залишені без розгляду.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська та отримувала пенсію за віком з 22 вересня 2014 року (а.с. а.с 12 13).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська реорганізовано шляхом створення на його основі спільно з управліннями Пенсійного фонду України в інших районах м. Дніпропетровська правонаступника ОСОБА_4 обєднаного управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

На час звернення до суду позивачка продовжує працювати на посаді державного службовця заступника начальника управління консолідованої звітності начальника відділу звітності про виконання державного бюджету Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, що було підтверджено в судовому засіданні.

З 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачці відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року як працюючому державному службовцю.

12 травня 2016 року позивачка звернулася до відповідача з листом, в якому просила надати їй розяснення щодо причин припинення виплати їй пенсії (а.с. 11).

ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 18 травня 2016 року № Г 19-16 «Щодо виплати пенсії» позивачці було розяснено, що припинення виплати пенсії здійснено у звязку з тим, що вона працює на посаді державного службовця, відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 12 13).

Позивачка вважає дії відповідача неправомірними та такими, що порушують її конституційні права на одержання пенсії, у зв'язку з чим звернулась до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.

Згідно абз. абз. 2 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу»,«Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Так само, згідно абз. абз. 1, 2 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України» (2790-12 ), «Про прокуратуру» (1789-12), «Про судоустрій і статус суддів» (2453-17), пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами позивачка працює на посаді, яка, передбачала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Водночас, згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України»,«Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, тому числі, спеціальних, з цієї дати скасовані норми щодо пенсійного забезпечення за вказаними вище законами і, зокрема, за Законом України «Про державну службу».

Таким чином, з 01 червня 2015 року позивачка не працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», оскільки з вказаної дати в Україні більше не існує таких посад згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII. Отже з вказаної дати відпали правові підстави для тимчасової невиплати пенсії позивачці, навіть незважаючи на продовження її праці на державній службі.

При таких обставинах, обґрунтованими є вимоги позивачки про визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року та про зобовязання виплатити пенсію за цей період.

Що ж стосується вимог позивачки відносно тимчасового припинення виплати їй пенсії в період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року, то такі дії відповідача відповідають вимогам ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII), ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» оскільки на той час позивачка працювала на посаді, яка давала право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Так само відповідають вимогам законодавства дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачки у 2016 році. Відповідно до абз. абз. 2 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2016 року № 911-VIII, який набрав чинності 01 січня 2016 року). Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, з 01 січня 2016 року сам по собі факт праці позивачки на посаді, на яку поширюється дія Закону України «Про державну службу» (як в редакції 1993 року, так і в редакції 2015 року), є достатньою підставою для тимчасового припинення виплати пенсії.

Посилання позивачки на положення Конституції України як на норми прямої дії не можуть бути взяті до уваги, оскільки Конституція України безпосередньо не визначає порядок та умови призначення пенсій і не містить відповідних нормативних приписів. Умови пенсійного забезпечення регулюються законодавством України, до якого, зокрема, належать і Закони України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про державну службу». Оцінка відповідності Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про державну службу» положенням Конституції України належить до виключної компетенції Конституційного Суду України за зверненням уповноважених субєктів і не може бути здійснена судом загальної юрисдикції.

Суд не приймає посилання позивачки і на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року (заява № 63134/00), оскільки у вказаній справі йшлося про застосування зворотної дії закону, яким скасовувалось право на відповідну надбавку, в той час як Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачав припинення виплати на майбутнє після набрання ним чинності.

Суд також не приймає до уваги тверджень відповідача, що строк звернення з адміністративним позовом слід обраховувати з квітня 2015 року, коли позивачка перестала отримувати пенсію, оскільки лише з відповіді № Г 19-16 від 18 травня 2016 року позивачка дізналась про причини такого припинення виплат та їх правові підстави, що дозволило їй визначитись з приводу того, чи вважає вони такі дії правомірними, і звернутись з відповідним позовом. У звязку з чим, строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України слід обраховувати з 18 травня 2016 року, тому підстав для залишення частини позовних вимог без розгляду немає.

Згідно ст. 94 КАС України у звязку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в половинному розмірі, що становить 275 грн. 60 коп. (а.с. 1).

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 22 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2016 року № 911-VII, п. 12 розділу І, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 94, 99, 158-163, 1832 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати позивачці пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропет-ровську на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати по сплаті судового збору в сумі 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає чинності в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Постанову суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня отримання копії її повного тексту.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30.09.2016 р.

Суддя С.В. Єдаменко