Справа № 2а/0270/96/12
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2012-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Вінниця

04 квітня 2012 р. Справа № 2а/0270/96/12

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Поліщук Ірини Миколаївни,

Суддів: Дмитришеної Руслани Миколаївни

ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитруку Михайлу Володимировичу

позивача: не з`явився

представника відповідача 1: не з`явився

представника відповідача 2: не з`явився

представника відповідача 3: не з`явився

представника відповідача 4: ОСОБА_2

представника відповідача 5: не з`явився

представника відповідача 6: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, головного управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої заробітної плати за 1995-2005 роки, стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування за 2000-2003 роки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулись з позовом до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоотриманої заробітної плати за 1995-2005 роки, стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування за 2000-2003 роки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

В обгрунтування позовних вимог Позивачі зазначають, що працюючи суддями Козятинського міськрайонного суду Вінницької області протягом 1995-2005 років їм не в повній мірі сплачувалась заробітна плата. Крім того, за 2000-2003 роки вони не забезпечувалися безоплатним службовим обмундируванням. Вказують на те, що відповідно до постанови КМУ від 19.03.1994 року №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України», вони мають право на отримання грошової компенсації за неотримане службове обмундирування. Крім того, відповідно п. 1 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», заробітна плата суддів складається із посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та ін. Відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», керівникам судів надано право надавати суддям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, спрямовуючи на це кошти у розмірі місячного фонду заробітної плати. Однак, вимоги даних законодавчих актів повністю не були виконані.

В зв`язку з вищевикладеним, Позивачі просять стягнути з Державної судової адміністрації України заробітну плату на користь:

ОСОБА_4 70000 грн.;

ОСОБА_5 65000 грн.;

ОСОБА_6 65000 грн.;

ОСОБА_7 65000 грн.;

ОСОБА_3 65000 грн.;

ОСОБА_8 65000 грн.;

ОСОБА_9 65000 грн.;

ОСОБА_10 65000 грн.

Відшкодувати вартість невиданого обмундирування, згідно норм носіння, на користь:

ОСОБА_4 22650 грн.;

ОСОБА_5 22650 грн.;

ОСОБА_6 22650 грн.;

ОСОБА_7 22650 грн.;

ОСОБА_3 22650 грн.;

ОСОБА_8 13750 грн.;

ОСОБА_9 13750 грн.;

ОСОБА_10 22650 грн.

Стягнення здійснити з рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритому у Державному казначействі України, МФО 820172.

В матеріалах справи міститься заява представника Позивачів про зміну позовних вимог, з врахуванням висновку судово-бухгалтерської ескпертизи, в якій позовні вимоги він виклав у наступній редакції:

"Стягнути з Державної судової адміністрації України недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування на користь:

ОСОБА_4 181794 грн. 34 коп.;

ОСОБА_5 121372 грн. 93 коп.;

ОСОБА_6 122102 грн. 41 коп.;

ОСОБА_7 109046 грн. 23 коп.;

ОСОБА_3 119175 грн. 74 коп.;

ОСОБА_8 100954 грн. 84 коп.;

ОСОБА_9 82575 грн. 50 коп.;

ОСОБА_10 81401 грн. 79 коп.

Стягнути суми компенсації втрати частини заробітної плати (доходу), у зв`язку з порушенням термінів її виплати, на користь:

ОСОБА_4 40037 грн. 62 коп.;

ОСОБА_5 29808 грн. 85 коп.;

ОСОБА_6 26800 грн. 83 коп.;

ОСОБА_7 27216 грн. 08 коп.;

ОСОБА_3 27008 грн. 07 коп.;

ОСОБА_8 19355 грн. 38 коп.;

ОСОБА_9 13760 грн. 69 коп.;

ОСОБА_10 12461 грн. 30 коп., а всього стягнути на користь:

ОСОБА_4 221831 грн. 96 коп.;

ОСОБА_5 151181 грн. 78 коп.;

ОСОБА_6 148903 грн. 24 коп.;

ОСОБА_7 136262 грн. 31 коп.;

ОСОБА_3 146183 грн. 81 коп.;

ОСОБА_8 120310 грн. 22 коп.;

ОСОБА_9 96336 грн. 19 коп.;

ОСОБА_10 93863 грн. 09 коп.

Стягнення здійснити з рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритому у Державному казначействі України, МФО 820172.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2007 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволено, стягнуто з рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритому у Державному казначействі України, МФО 820172 на користь:

ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 181794,34 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі - 40037.62 грн.;

ОСОБА_5 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 121372,93 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі 29808,85 грн.;

ОСОБА_6 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі - - 122102,41 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі 26800,83 грн.;

ОСОБА_7 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 109046,23 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі 27216,08 грн.;

ОСОБА_3 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 119175,74 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі 27008,07 грн.;

ОСОБА_8 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 100954,84 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі -19355,38 грн.;

ОСОБА_9 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 82575,50 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі -13760,69 грн.;

ОСОБА_10 - недоплачену заробітну плату та компенсацію за невидане службове обмундирування в сумі 81401,79 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку з порушення термінів її виплати в сумі 12461,30 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою Державна судова адміністрація України оскаржила її в апеляційному порядку.

26 вересня 2007 року, постановою Київського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу ДСА України задоволена частково, скасовано постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2007 року в частині виплати компенсації за неотримане службове обмундирування та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову про стягнення компенсації за неотримане службове обмундирування відмовлено; в частині ж позовних вимог про нарахування і виплати заробітної плати, стягнення недонарахованої і невиплаченої заробітної плати, компенсації за затримку її виплати постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2007 року залишено без змін.

Пізніше, хвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2011 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області задоволено частково, постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.03.2007 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2007 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої заробітної плати за 1995-2005 роки, стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування за 2000-2003 роки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В своїй ухвалі Вищий адміністративний суд України, обґрунтовуючи скасування рішень судів обох інстанцій, зазначив, що суди попередніх інстанцій задовільняючи позов в частині нарахування та виплати заробітної плати, компенсацію за затримку її виплати взяли за основу висновок судово бухгалтерської експертизи КНІСЕ та «Слайд і Ко» № 1271-1278 від 16.10.2006 року, в якому здійснено розрахунок заборгованості по заробітній платі за період з 1995 року по 2005 рік, включаючи доплату за кваліфікаційний клас, надбавку за інтенсивність праці, надбавку за досягнення в праці, надбавку за вислугу років, щомісячні премії, відпускні, матеріальну допомогу та додатковий посадовий оклад. Однак, із зазначеного висновку не видно в якому розмірі та які саме надбавки та премії призначались кожному із позивачів і на підставі яких наказів чи розпоряджень. Суди попередніх інстанцій при розгляді справи не з`ясували, чи призначались позивачам зазначені надбавки та в яких розмірах, не витребували та не дослідили з цих питань відповідних наказів чи інших документів, та без належної оцінки погодились з висновком проведеної у справі експертизи.

Крім цього, у даній ухвалі Вищий адміністративний суд України зазначив, що задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість по заробітній платі за 1995-2005 роки, суд першої інстанції не звернув увагу та не дав жодної оцінки тим обставинам, що положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, які вказують на те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, набрали чинності з 1 серпня 2001 року. До цієї дати діяв, встановлений частиною 1 статті 233 цього Кодексу, тримісячний строк звернення працівника з заявою про вирішення трудового спору, у тому числі щодо виплати заробітної плати, безпосередньо до районного (міського) суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а тому суду належало обговорити питання про можливість поновлення пропущеного строку.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи постанову суду першої інстанції, зазначених порушень не усунув.

Також в ухвалі вказано, що суди попередніх інстанцій помилково розглянули вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 об'єднані в одному провадженні, так як, вимоги про оплату праці декількох або групи працівників, у тому числі заявлені в їхніх інтересах уповноваженими на це законом органами, не можуть бути об'єднані в одному провадженні через відсутність необхідної для цього спільності предмету позову.

21 грудня 2011 року Вінницьким окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про прийняття адміністративної справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої заробітної плати за 1995-2005 роки, стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування за 2000-2003 роки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати до провадження

Пізніше, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2012 року, роз`єднано в самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої заробітної плати за 1995-2005 роки, стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування за 2000-2003 роки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Ухвалою суду від 11 січня 2012 року адміністративну справу № 2а/0270/96/12 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої заробітної плати за 1995-2005 роки, стягнення компенсації за невикористане службове обмундирування за 2000-2003 роки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 25 січня 2012 року замінено первинного Відповідача по справі Державне казначейство України його правонаступником Державною казначейською службою України.

17 лютого 2012 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства юстиції України, Державного казначейства України в частині стягнення грошової компенсації за невидане службове обмундирування на користь ОСОБА_3 за 2000-2003 роки та стягнення заборгованості по заробітній платі за період з травня 1998 року по липень 2001 року (включно) без розгляду.

Ухвалою суду від 17 лютого 2012 року до участі у справі залучено в якості другого Відповідача головне управління юстиції у Вінницькій області.

Позивач в судове засідання не з`явився, 02.04.2012 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявленого позову в повному обсязі.

Представник Міністерства юстиції України то головного управління юстиції у Вінницькій області в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у письмових запереченнях від 14.02.2012 року.

Представники Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце його проведення повідомлялись належним чином, про що свідчить витяги з реєстрів вихідної електронної пошти, які містяться в матеріалах справи.

Представник Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, 02.04.2012 року від нього надійшла заява про проведення судового засідання без його участі на підставі поданих заперечень.

У свої письмових запереченнях від 24.01.2012 року № 01-21/205, які надійшли до суду 24.01.2012р., представник Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника Міністерства юстиції України та головного управління юстиції у Вінницькій області, дослідивши матеріали справи та надані докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Указом Президента України від 04.04.1998р. № 256/98 ОСОБА_11 призначено, строком на п`ять років, суддею Козятинського районного суду Вінницької області.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 09.07.2003 р. № 1072-IV, ОСОБА_3 обрано на посаду судді місцевого Козятинського районного суду Вінницької області безстроково.

Указом Президента України від 23.03.2004р. № 358/2004 року Позивача переведено на роботу на посаді судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Згідно рішення кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Житомирського апеляційного округу від 21 грудня 2004 року, ОСОБА_3 присвоєно черговий третій кваліфікаційний клас.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Статтею 44 Закону України «Про статус суддів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Так, просячи стягнути з Державної судової адміністрації України недоплачену заробітну плату, Позивач зазначає суму визначену Вінницьким відділенням КНДІСЕ у висновку №№ 1271-1278, складеному 16 жовтня 2006 року.

Як слідує із даного висновку, при визначенні заборгованості по заробітній платі ОСОБА_3 були донараховані такі надбавки, як:

- надбавка за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, передбачена Указом Президента України від 10.07.1995 р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»;

- надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, передбачена Указом Президента України від 19.09.1996 р. №856/96 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»;

надбавка за напруженість та складність роботи в розмірі 80 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, передбачена Указом Президента України від 05.03.2002 р. №220/2002, із змінами внесеними Указом Президента України від 11.06.2004 р. № 642/2004.

При цьому, розмір надбавок визначався виходячи з максимального розміру їх ставок.

Однак, надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці, передбачена Указом Президента України від 19.09.1996 р. №856/96 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та надбавка за напруженість та складність роботи, передбачена Указом Президента України від 05.03.2002 р. №220/2002, із змінами внесеними Указом Президента України від 11.06.2004 р. № 642/2004 донараховані експертом помилково, оскільки накази про встановлення таких надбавок взагалі не видавались, про що свідчить довідка територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області № 01-21/512 від 16.02.2012р. та довідка головного управління юстиції у Вінницькій області про заробітну плату судді Козятинського районного суду Вінницької області Навроцького Анатолія Петровича за період з травня 1995 року по грудень 2002 року.

Це стосується і надбавки за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи, передбаченої Указом Президента України від 10.07.1995 р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Так, в матеріалах справи міститься наказ ТУ ДСА у Вінницькій області від 30.05.2005р. № 101-к яким, відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 р. №584/95, за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи встановлено з 01 травня 2005 року головам судів, заступникам голів судів, суддям надбавку в розмірі 20 % посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, в той час, як у висновку за результатами експертизи взятий максимальний розмір надбавки, передбачений Указом Президента України від 10.07.1995 р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», а саме 75 % посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

До 1 травня 2005 року дана надбавка становила 50 % посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Враховуючи те, що висновки експертизи є необгрунтованими, не підтверджуються належними доказами, а тому не беруться судом до уваги.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим і не підлягає задоволенню.

Також, приймаючи рішення по справі необхідно зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 2288 від 13.12.1999 р. «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», чинної на момент виникнення спільних правовідносин, затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Секретаріату Президента України, керівних працівників Кабінету Міністрів України, керівних працівників, спеціалістів і службовців Секретаріату Кабінету Міністрів України, апарату Верховної Ради України, Рахункової палати України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, Верховної Ради, Ради міністрів, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських рад, районних, районних у містах рад, сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів, а також розміри надбавок за ранги державних службовців, дипломатичні ранги та спеціальні звання. Керівникам зазначених органів здійснити конкретні заходи, спрямовані на удосконалення структури апарату управління.

При цьому, відповідно до п. 2 даної Постанови, встановлення надбавок є виключним правом, а не обов`язком керівників.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При вирішені даного спору суд також керується положеннями частини 3 статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Мотивація та докази, надані Відповідачами у власних запереченнях, дають суду підстави для постановлення висновків, які спростовують доводи Позивача, а встановлені у справі обставини підтверджують обґрунтованість позиції Відповідачів.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з Позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Поліщук Ірина Миколаївна

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна

ОСОБА_1