Справа № 335/6223/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/6223/16-а 2-а/335/186/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Шалагінової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції рядового поліції Іванової Марини Геннадіївни, третя особа - Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції рядового поліції Іванової Марини Геннадіївни про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого зазначив, що 25.05.2016 відповідачем було прийнято постанову про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу. Вважає постанову протиправною, оскільки інспектором не було забезпечено його право на залучення захисника, не було надано оцінку його поясненням, за якими він зазначав, що зупинка була ним здійснена змушено, не були заслухані свідки порушення. Також зазначив, що в нього наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Просив визнати протиправними лії відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, скасувати постанову відповідача ПС2 № 313089 від 25.05.2016.

Ухвалою суду від 26.07.2016 до участі у справі залучено Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач-1 та представник третьої особи до суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причин неявки суду не повідомили.

Оскільки у судове засідання не прибули всі учасники процесу, суд з урахуванням приписів ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови, з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом постанови про адміністративне правопорушення ПС2 № 313089 від 25.05.2016, 25.05.2016 о 13:10 год., ОСОБА_1 по пр. Соборний, 162, у м. Запоріжжі, керуючи транспортним засобом «BMW 520», номерний знак у постанові не вказано, здійснив зупинку-стоянку на зупинці г/т, при перевірці документів був відсутній поліс цивільного страхування, чим порушив п. 15.9 «е», п. 2.1 «б» ПДР України. До ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 425,00 грн.

Відповідно до п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

За вимогами п. 15.14 Правил дорожнього руху України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

При цьому, згідно з п. 9.9 «а» Правил дорожнього руху України, аварійна світлова сигналізація повинна бути увімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Як встановлено судом з наданих сторонами відеозаписів, позивач здійснив вимушену зупинку автомобіля через його несправність, він увімкнув аварійну сигналізацію, що і пояснював працівникам поліції. Тобто, дії позивача у даній ситуації відповідали п. 9.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В цей же час, відповідач зазначені пояснення позивача щодо вимушеної зупинки автомобіля не перевірив, заходів щодо встановлення істини у справі про адміністративне правопорушення не вжив, та передчасно дійшов висновку про наявність у діях позивача порушень Правил дорожнього руху України.

Крім того, у спірній постанові відповідачем не конкретизовано, яке саме порушення допущено позивачем - правил зупинки або стоянки. Також у постанові зазначене місце порушення - зупинка г/т, тобто застосоване невідоме скорочення. У цей же час, п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України, порушення якого інкримінується позивачу, стосується заборони здійснененя зупинки ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. Тобто, в даному пункті Правил не йдеться про заборону стоянки, та даний пункт стосується заборони зупинки на певній відстані від посадкових майданчиків, про що взагалі у постанові мова не йде.

Також слід зауважити на тому, що відповідачем було допущене порушення права на захист позивача, оскільки останній заявляв клопотання щодо залучення захисника, а також відкладення розгляду справи, які були відхилені відповідачем без будь-яких пояснень.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем пояснення позивача не були спростовані, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються і повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії, бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач, їх не спростує, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, і вважає за можливе покласти їх в основу як докази обставин, на які він посилається в обґрунтування заявленого позову.

Відтак, встановлення в діях позивача порушення п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України та притягнення за це порушення позивача до відповідальності суд вважає необґрунтованим.

Що стосується порушення позивачем п. 2.1 «б» Правил дорожнього руху України, то суд зазначає, що вказаний пункт встановлює обов'язок водія мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб. В цей же час за текстом постанови мова йде про відсутність у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак, відповідачем у постанові взагалі не зазначено в цій частині суть правопорушення.

Так, відповідно до пп. «а» п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

З наданих суду документів встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався. Також, оскільки суд встановив необґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за порушення п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України, то і підстав для перевірки страхового поліса у відповідача не було. До того ж, з матеріалів справи слідує, що такий поліс у позивача наявний.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, з огляду на що задовольняє їх.

Позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними щодо складання спірної постанови задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. За змістом цієї норми, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, встановлені законом умови їх реалізації. Юридичне значення в межах спірних правовідносин для позивача має постанова ПС2 № 313089 від 25.05.2016, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а не дії відповідача щодо її складання.

Таким чином, позов ОСОБА_1 суд задовольняє частково.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25 травня 2016 року серії ПС2 № 313089, прийняту інспектором патрульної поліції роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Івановою Мариною Геннадіївною, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шалагінова