Справа № 804/3828/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2016 рокусправа № 804/3828/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року по справі №804/3828/16 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Зенченка Олега Вікторовича, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:
1) визнати незаконним та скасувати рішення командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , яке оформлене листом від 25.03.2016 року № 1607 про відмову у звільненні ОСОБА_2 з військової служби;
2) зобов`язати Міністерство оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , звільнити ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту;
3) зобов`язати Міністерство оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , виплатити ОСОБА_2 підйомну допомогу відповідно до п. 1 Наказу Міністерства оборони України від 22.10.2001 року № 370 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної» у розмірі місячного грошового забезпечення.
В обґрунтуванні заявлених вимог позивач, зокрема, посилався на те, що 31.10.2014р. він уклав з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України. Строк дії контракту на особливий період. 25.02.2016 року позивач подав рапорт про небажання продовжувати дію контракту та просив його звільнити у зв`язку з закінченням дії контракту. Листом від 25.03.2016р. командир військової частини - польова пошта НОМЕР_1 повідомив позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби, оскільки в Україні триває особливий період, у зв`язку з чим укладений позивачем контракт є діючим. Позивач вважає, що особливий період закінчується в момент закінчення проведення оголошеної мобілізації. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не дії, у зв`язку з чим позивач вказує на припинення дії укладеного контракту, що є підставою для його звільнення з ВСУ.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною відмову командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 31 жовтня 2014 року;
зобов`язано командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 31 жовтня 2014 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована тим, що особливий період, на який позивачем укладено контракт, закінчився зі збігом строків на які оголошувалася мобілізація, у зв`язку з чим позивачу неправомірно відмолено у звільненні з огляду на закінчення строку контракту.
Не погодившись з постановою суду, командир військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо визначення терміну дії особливого періоду, на який позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Позивач, своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду в частині незадоволених позовних вимог, не скористався.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 31.10.2014 року позивач уклав з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України (ЗСУ). Строк дії контракту - на особливий період до оголошення демобілізації.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 31.10.2014 року № 236 позивач був зарахований до складу ЗСУ на посаду стрільця - помічника гранатометника.
Згідно із записом на сторінці 8 військового квитка ОСОБА_2 з 27.07.2015 року ВЧ НОМЕР_2 Міністерства оборони України була перейменована на «Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 » (надалі - ВЧ НОМЕР_1 ).
25.02.2016 року позивач подав командуванню ВЧ НОМЕР_1 рапорт про небажання продовжувати дію контракту та звільнити його у запас із настанням 4 хвилі демобілізації.
Згідно з п.1 Указу Президента України від 25.03.2016 року №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» так звана « 4 хвиля демобілізації» повинна бути проведена у березні-квітні 2016 року.
Листом від 25.03.2016 року № 1607 відповідач-3 повідомив ОСОБА_2 про те, що наразі в Україні триває особливий період, а тому на підставі п. 252 Указу Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 «Про затвердження Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (надалі - Положення), він не підлягає звільненню зі служби до закінчення особливого періоду.
Не погодившись з такою відповіддю відповідача, яка по суті є відмовою у звільненні з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції, враховуючи строк дії укладеного контракту, дійшов висновку про те, що аналіз чинного законодавства України, яким визначено поняття «особливий період», дає підстави вважати, що на момент звернення позивача з рапортом про звільнення особливий період в Україні не діяв, оскільки строк його дії закінчився зі збігом строків, в період яких оголошувалася мобілізація. Так, суд першої інстанції, проаналізувавши Укази Президента України «Про часткову мобілізацію», які видавалися у період часу з 2014 по 2015 р.р. та Закони України, якими ці Укази вводилися в дію, вказав на те, що особливий період діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. Тобто, за позицією суду першої інстанції особливий період в Україні діяв лише у період часу, на який Указами Президента України оголошувалася часткова мобілізація.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності із абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Указом Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 року №1126-VІІ, постановлено: оголошено провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Указами Президента України від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014, від 14.01.2015 року №15/2015, які були затверджені Законами України від 06.05.2014 року №1240-VІІ, від 22.07.2014 року №1595-VІІ, від 15.01.2015 року №113-VІІІ відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації.
Крім того, згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.
Таким чином, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року №15/2015, який затверджено Законом України від 15.01.2015р. №113-VІІІ, переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.
Разом з тим, чинним законодавством України, положення якого наведені вище, передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. При цьому, під мобілізацією розуміється не лише призив громадян на військову службу (у визначений в Указах Президента України період часу), а певний комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
З огляду на наведені норми матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що закінчення періоду мобілізації, який був визначений в Указах Президента України, не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Згідно абз. 6 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, враховуючи строк дії контракту, який укладено позивачем, приходить до висновку про відсутність у відповідачів правових підстав для звільнення позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення, в оскарженій частині, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині заявлених вимог, і вказані обставини є підставою для скасування постанови суду в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року по справі №804/3828/16 в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року по справі №804/3828/16 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.
(Повний текст постанови виготовлено 28.10.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк