Справа № 813/1974/16
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року справа № 813/1974/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звільнення із займаної посади відбулося через упереджене ставлення до позивача. Також при проведенні скорочення відповідачем не дотримано визначеного законом порядку вчинення певних дій щодо наступного скорочення працівників. Вважає дії щодо винесення оскаржуваного наказу протиправними, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача подав заперечення на позов, які мотивовані тим, що відповідачем дотримана процедура звільнення згідно вимог чинного законодавства, а саме 09.03.2016 р. позивача персонально було попереджено про наступне вивільнення з 16.05.2016 р., що підтверджується власноручним підписом позивача. Одночасно, 09.03.2016 р. ОСОБА_4 було запропоновано посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торговельної галузі. Однак позивач відмовилася від займаної посади. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

13.08.2013 р. наказом №43-о СДПІ з ОВП у м. Львові ОСОБА_3 прийнята на посаду головного державного ревізора-інспектора сектору податкового аудиту відділу податкового супроводження підприємств транспорту, звязку та інших галузей в порядку переведення з ДПІ у Галицькому районі м. Львова.

10.07.2015 р. наказом по інспекції №3-о ОСОБА_3 переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств транспорту, звязку та інших галузей.

16.05.2016 р. наказом №125-о ОСОБА_3 звільнено із посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств транспорту, звязку та інших галузей у звязку із скороченням штату у відповідності із вимогами п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

09.03.2016 р. ОСОБА_3 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 16.05.2016 р., про що свідчить власноручний підпис позивача.

09.03.2016 р. СДПІ з ОВП у м. Львові було запропоновано ОСОБА_3 посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торговельної галузі. Проте, позивач відмовилася від запропонованої посади.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначаються Законом України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу", статтею 30 якого встановлено, що припинення державної служби може відбуватися як на підставах визначених положеннями цієї статті, так і на підставах, передбачених КЗпП України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно штатного розпису на 2015 рік, кількість посад у відділу податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей складала 12 одиниць включно з посадою начальника відділу та його заступника.

Наказом СДПІ з ОВП у м.Львові від 22.02.16 № 43 введено в дію штатний розпис на 2016 рік, яким передбачено зменшення кількості посад у відділі податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей з 12 одиниць до 10 одиниць, включно з посадою начальника відділу та його заступника. Відтак, скорочено дві посади у відділі податкового супроводження підприємств транспорту, зв'язку та інших галузей.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з частинами першою і третьою статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Як встановлено судом, відповідачем 09.03.16 р. персонально попереджено ОСОБА_3 про наступне вивільнення з 16.05.16 р., що підтверджується власноручним підписом позивача.

Одночасно, 09.03.16 р. ОСОБА_3 запропоновано посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торговельної галузі.

Тобто, позивачу було запропоновано аналогічну посаду з тотожними функціональними обов'язками у відділі, специфіка роботи якої (проведення камеральних перевірок, здійснення аналізу податкової та фінансової звітності платників податків, здійснення контролю за своєчасним поданням платника податків звітності та інше) не відрізнялася від специфіки роботи підрозділу, в якому працювала позивач, що підтверджується положеннями про відділ.

Однак, цього ж дня ОСОБА_3 відмовилася від запропонованої їй посади. Як зазначила у своїх поясненнях позивач, вона відмовилася від запропонованої посади, оскільки її не влаштовувала специфіка роботи на запропонованій посаді.

Інші наявні вакантні посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків та головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованостей позивачу не пропонувалися, оскільки виконання професійних завдань та обов'язків у зазначених відділах пов'язано з постійними відрядженнями, а згідно довідки МСЕК від 15.10.15 ОСОБА_3 протипоказана робота з відрядженнями.

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, а вже згодом враховуються інші обставини, які передбачені положеннями ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Як встановлено судом, за ОСОБА_3 було закріплено найменшу кількість платників податків 6, тоді як за іншими працівниками, які також перебували на аналогічних посадах було закріплено 8-9 платників податків.

Окрім того, у судовому засіданні були допитані свідки -ОСОБА_5 - начальник відділу податкового супроводження підприємств транспорту, зв`язку та інших галузей СДПІ з ОВП у м. Львові та ОСОБА_6 Василівна- начальник відділу персоналу СДПІ з ОВП у м. Львові.

ОСОБА_5 зазначив, що у ОСОБА_3 продуктивність праці є нижчою, ніж в інших працівників, що підтверджується тривалим перебуванням позивача на лікарняних.

ОСОБА_6 ствердила, що інші вакантні посади, зокрема, головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків та головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованостей позивачу не пропонувалися, оскільки виконання професійних завдань та обов`язків у зазначених відділах пов`язано з постійними відрядженнями згідно довідки МСЕК від 15.10.2015 р. ОСОБА_3 протипоказана робота з відрядженнями.

За загальним правилом, що встановлено положеннями ст. 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 Кодексу законів про працю України повинно відбуватися лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Винятком, із цього правила є розірвання трудового договору з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відтак, розірвання трудового договору з працівником фіскального органу, тобто органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства не потребує попередньої згоди профспілкової організації.

Крім цього, відповідно до ст. 43-1 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання

Що стосується інформування служби зайнятості, то у відповідності із вимогами ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення

Під масовим вивільненням слід розуміти одноразове або протягом одного місяця:

вивільнення 10 і більше працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 20 до 100 працівників;

вивільнення 10 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації з чисельністю від 101 до 300 працівників;

трьох місяців - вивільнення 20 і більше відсотків працівників на підприємстві, в установі та організації незалежно від чисельності працівників (ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення»).

Відтак, вимога щодо інформування роботодавцем державної служби зайнятості поширюється лише на масові вивільнення.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити.

Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із наведеного вбачається, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, при відшкодуванні моральної шкоди необхідно встановлювати винні дії відповідача, а також причинний зв'язок між шкодою і протиправними діяннями.

Описуючи протиправні дії відповідача, які заподіяли моральні страждання, позивач вказує на погрози, відкриття кримінального провадження, проведення слідчих дій, звільнення з роботи.

Однак, доказів, які б підтверджували існування таких обставин як відкриття кримінального провадження, проведення слідчих дій чи погроз зі сторони відповідача позивачем не надано.

Що стосується звільнення позивача як подія, яка призвела до погіршення стану його здоров'я, а згодом до інвалідності та заподіяла моральні страждання, то слід констатувати, що згідно копії пенсійного посвідчення, яке долучено позивачем до матеріалів справи, таке видано 12.01.16 р. у зв'язку із інвалідністю позивача внаслідок загального захворювання.

Відтак, звільнення з роботи, як подія, яка відбувалася 16 травня 2016 року аж ніяк не могло вплинути на перебіг захворювання позивача, яке призвело до інвалідності, оскільки таке настало до 2016 року.

У відповідності до ст.11 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений та підписаний 31.10.2016 року.

Суддя Братичак У.В.