Справа № 308/3864/16-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Справа № 876/6164/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

14 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною відмову Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області (далі - УПФ) в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, скасувати рішення відповідача про відмову в такому утриманні та зобов'язати УПФ призначити, нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі та в порядку, регламентованому Законом України «Про судоустрій та статус суддів» з 23.02.2016 року.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2016 року у справі № 308/3864/16-а позов ОСОБА_2 було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ просить вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач на день звернення 02.03.2016 року до ПФУ щодо призначення пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не досяг пенсійного віку відповідно до п. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, встановлені на день виникнення у нього права на відставку, не можуть скасовуватись ані новими законами, ані внесенням змін до чинних законів та пов'язуватись із нестабільністю законодавства, що регулює правовідносини із вказаного питання. Також суд зазначає, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), а в момент виникнення права на її призначення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вищої ради юстиції України від 05 листопада 2015 року № 854/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку» вирішено внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 04 лютого 2016 року №996-VІІІ у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_2

На підставі вказаної постанови наказом в.о. голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2016 року № 35/02-06 «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2.» позивача відраховано зі штату цього суду 22 лютого 2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Листом від 03 березня 2016 року за № 01-15/23/2016 головою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на підставі заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці від 02 березня 2016 року, згідно ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.п. 3.1, 3.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, надіслано відповідачу поданням про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, у якого стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 29 років.

Відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 у переході пенсії по інвалідності на довічне грошове утримання судді у відставці за заявою від 02 березня 2016 року, оскільки з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне грошове довічне утримання призначалось відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону № 213 - VIII від 02.03.2015 року) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: - 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; - 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; - 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону, Кабінету Міністрів України необхідно було у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: - підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; - забезпечити приведення нормативно - правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; - забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно - правових актів у відповідність із цим Законом.

У пункті 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 - VIII від 02.03.2015 року визначено, що уразі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, у зв'язку з неприйняттям відповідного Закону, з 01 червня 2015 року норми щодо призначення щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втратили чинність.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» № 1861-VI від 10.02.2010 Верховна Рада України звільняє з посад суддів, обраних безстроково, відповідно до частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Тобто, право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці виникає з моменту прийняття Верховною Радою України відповідної постанови про звільнення з посади судді, а не з моменту досягнення суддею певного віку чи подання заяви про відставку.

Наведене також підтверджується п. 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, відповідно до якого щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Разом із тим, враховуючи те, що на момент звільнення позивача та звернення з заявою про призначення довічного грошового утримання діяли обмеження, передбачені п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213 - VIII від 02.03.2015 року, апеляційний суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для призначення ОСОБА_2 щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на час його звернення.

10 червня 2016 року Конституційний Суд України офіційно оприлюднив прийняте 8 червня 2016 року рішення № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Зазначеним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII; пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VШ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання; - абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що Конституційним Судом України у своєму рішення чітко визначено з якого часу втрачають чинність вказані норми закону та не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність, а саме з 08 червня 2016 року.

Враховуючи те, що позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді 02 березня 2016 року, коли діяли обмеження, передбачені п.5 Прикінцевих положень Закону України № 213 - VIII від 02.03.2015 року, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції Конституційний суд України прийняв Рішення № 4-рп/201 від 08.06.2016 року, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 частково, а саме з 08 червня 2016 року.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2016 року у справі № 308/3864/16-а скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області призначити та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 в розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді починаючи з 08 червня 2016 року з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 27 жовтня 2016 року.