Справа № 815/4059/16
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4059/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Ходжаяна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далы ГУ ДГК), в якому позивач просив визнати протиправними вимоги відповідача, викладені у листі від 05.07.2016 року, та зобов'язати затвердити документацію із землеустрою та передати йому у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га.

Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача 27.01.2016 року з клопотанням затвердити проект землеустрою щодо передачі йому в приватну власність земельної ділянки площею 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства. 09.02.2016 року йому було надіслано відповідь з відмовою в задоволенні клопотання та зазначено перелік недоліків, які потребують змін (недоліків було вказано 6 пунктів).

30.05.2016 року після виправлення всіх недоліків, на які було зазначено раніше, він звернувся з повторним клопотанням, але 05.07.2016 року надано відповідь знову з відмовою у задоволенні клопотання.

Позивач вважає вказану відмову протиправною, оскільки посилання відповідача на невідповідність категорії земельної ділянки зазначеної у проекті («пасовища») та наявною у них інформацією («пасовища та яри») не аргументовано, проте Державний земельний кадастр та інша база технічних даних стосовно земель в Україні є єдиними для всіх органів, і Тарутинський відділ Держгеокадастру використовує данні з того ж самого джерела, що відповідач, тому не може бути ніяких невідповідностей. Та обставина, що угіддя земельної ділянки відноситься до пасовищ підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 26.01.2016 року №НВ-016, наявною в проекті довідкою про характеристику земельної ділянки (за формою 6-зем.) від 13.08.2013року, висновком про погодження проекту землеустрою від 04.12.2015року, в п.5 якого зазначено про склад угідь земельної ділянки - пасовища.

Вимога, яка була викладена у в попередньому листі від 09.02.2016року щодо неправильного застосування термінів у розпорядженні від 04.08.2005 № 215/А-2005, то Тарутинська районна держадміністрація, користуючись законними правами, внесла 18.04.2016 року зміни до розпорядження від 04.08.2005 № 215/А-2005.

Щодо третього недоліку зазначеного у листі від 05.07.2016 року позивач вважає його зазначення суперечить вимогам п.8 ст.186 ЗК України, яка наголошує, що у відмові на затвердження проекту має бути представлено вичерпний перелік недоліків, та забороняється відмовляти в погодженні проекта по іншим причинам чи вказувати на інші додаткові недоліки.

Ухвалою суду від 25.08.2016 року до участі у справі у якості третьої особи долучено відділ Держземкадастру у Тарутинському районв Одеської області (а.с.24)

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, підтримала у повному обсязі надані до суду заперечення на позов (а.с. 38-43), в яких зазначено, що у зв'язку зі змінами в законодавстві з 01.01.2013 року на ГУ ДЗК покладені повноваження по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах Одеської області. 27.01.2016 року надійшло клопотання позивача про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства. Листом від 09.02.2016 року позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зазначені недоліки, роз'яснено, що після їх усунення позивач може звернуться з відповідною заявою до ГУ ДЗК. 30.05.2016 року позивач повторно надав клопотання. Проте листом від 05.07.2016 року №Ш-8715/0-3512/6-16 йому знов було відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою.

Представник відповідача стверджує, що відмовлено позивачу було правомірно, оскільки надані документи мали недоліки, які зазначені у відповіді від 05.07.2016 року, та які перешкоджають затвердженню документації. Такими недоліками є те, що за наявної інформації ГУ ДЗК, земельна ділянка представлена угіддями - «пасовища та яри», а в наданому проекті землеустрою - «пасовища». Наданий проект землеустрою розроблений на підставі розпорядження Тарутинської РДА Одеської області від 04.08.2005, у резулятивній частині якого відсутня інформація щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Отже, до складу проекту необхідно долучити другий сертифікат інженера-землевпорядника.

Також представник відповідача вважає, що вказане питання є дискреційним повноваженням ГУ ДЗК, а тому суд не вправі приймати рішення з питань, які відносяться до виключної компетенції відповідних органів.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлена про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Суд визнав неявку до суду неповажною та вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані ними докази у їх сукупності, судом встановлено, що розпорядженням Тарутинської РДА Одеської області №215/А-2005 від 04.08.2005 року «Про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Калачівської сільської ради» надана згода на виготовлення вказаної документації громадянам згідно зі списком, що додається, у тому числі ОСОБА_1 0,25га пасовищ (а.с.92-93).

На підставі договору №59 від 16.08.2011 року між замовником ОСОБА_1 та ПП «Паралель-Т» останнім виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1, для ведення особистого селянського господарства що розташована на території Калачівської сільської ради (та за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області (а.с.81-129).

27.01.2016 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області (а.с.69).

09.02.2016 року позивач був повідомлений відповідачем листом за №Ш-588/0-384/6-16 про відмову у затвердженні проекту землеустрою, у зв'язку з наявними зауваженнями, які позивачу необхідно усунути для повторного звернення з вказаним клопотанням.

Згідно з вказаним листом в наданому на розгляд проекті землеустрою виявлені наступні зауваження: - акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, а саме: відсутні кроки межових знаків; - в акті перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель передбачене, але відсутнє погодження спеціаліста-землевпорядника Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області; - у складі проекту землеустрою наявна довідка Одеської гідрогеолого-меліоративної експедиції «Про ґрунтову характеристику земельних ділянок» від 22.09.2011 № 153/03, в якій зазначено, що обстеження земельної ділянки проведено згідно аналізів та матеріалів ґрунтових досліджень, але до складу проекту не долучені матеріали ґрунтових обстежень;- у матеріалах землевпорядного проектування не зазначена організація території масиву.

Також в листі від 09.02.2016 року зазначено, що за наявної інформації ГУ ДЗК, земельна ділянка представлена угіддями - пасовища та яри, а в наданому проекті землеустрою - пасовища.

Крім того, у пункті 1 розпорядження Тарутинської РДА Одеської області від 04.08.2005 № 1121/А-2005 «Про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Калачівської сільської ради» вказано наступне: «дати згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», що не відповідає вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до якої відповідна місцева державна адміністрація в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки (а.с.9-10).

30.05.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області (а.с.70).

При цьому позивачем було крім іншого, надано розпорядження Тарутинської РДА №115/А-2016 від 18.04.2016 року «Про внесення змін до розпорядження голови РДА від 08.08.2005 року №215/А-2005», згідно якого назва та п.1 розпорядження були викладені у новій редакції (а.с.91).

Проте позивач був повідомлений відповідачем листом від 05.07.2016 року за №Ш8715/0-3512/6-16 про відмову у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області (а.с.11-12).

Підставами для відмови у задоволенні клопотання позивача щодо затвердження проекту землеустрою зазначено:

- за наявної інформації ГУ ДЗК, земельна ділянка представлена угіддями - «пасовища та яри», а в наданому проекті землеустрою - «пасовища»;

- наданий проект землеустрою розроблений на підставі розпорядження Тарутинської РДА Одеської області від 04.08.2005, у резулятивній частині якого відсутня інформація щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- необхідно долучити до проекту другий сертифікат інженера-землевпорядника, оскільки відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двохсертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Вважаючи вказану відмову у задоволенні клопотання протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, якій є суб'єктом владних повноважень, територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. ГУ ДЗК діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затверджено наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 26, та розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Одеської області, оскільки відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України в редакції Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» саме Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.

Дослідивши надані сторонами доказі суд дійшов до висновку про протиправність рішення ГУ ДЗК, викладеному у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16 щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області з підстав, викладених у вказаному листі.

Зокрема, є необґрунтованим посилання відповідача у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16 на те, що наданий проект землеустрою розроблений на підставі розпорядження Тарутинської РДА Одеської області від 04.08.2005, у резулятивній частині якого відсутня інформація щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно зі ст.118 ЗК України відповідна місцева державна адміністрація за заявою особи в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Дійсно у назві та п.1 розпорядження Тарутинської РДА від 04.08.2005 № 1121/А-2005 було зазначено про надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Калачівської сільської ради, проте згідно розпорядження Тарутинської РДА №115/А-2016 від18.04.2016 року «Про внесення змін до розпорядження голови РДА від 08.08.2005 року №215/А-2005», згідно якого назва та п.1 розпорядження були викладені у новій редакції, а саме «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою…», «Дати дозвіл на розробку проекту землеустрою…» (а.с.91).

Тобто дана підстава для відмови у задоволенні клопотання станом на час звернення позивача з повторним клопотанням була відсутні взагалі.

Крім того, суд вважає, що у контексті ст.118 ЗК України поняття згода та дозвіл є фактично тотожними та нерозривно пов'язаними, оскільки в разі відсутності згоди на передачу земельної ділянки у власність не буде наданий дозвіл на розробку проекту її відведення, а при наявності такої згоди відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому суд враховує, що розпорядження Тарутинської РДА від 04.08.2005 № 1121/А-2005 є актом індивідуальної дії та виготовленням проекту землеустрою фактично вичерпало свою дію. Відповідно до позиції Конституційного суду України, викладенному у рішенні від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч.14ст. 46, ч.1,10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Самі органи не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача як на відмову у задоволенні клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою на те, що за наявної інформації ГУ ДЗК, земельна ділянка представлена угіддями - «пасовища та яри», а в наданому проекті землеустрою - «пасовища».

Ні в письмових запереченнях на позов, ні в судовому засіданні представник відповідача не довів наявності вказаної підстави для відмови позивачу у задоволенні клопотання про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосплдарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, або призначені для цих цілей. Категорією землі є саме землі сільськогосподарського призначення, про що зазначено у висновку відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1, а вже склад цих угідь визначений як пасовища (а.с.17). Саме категорія земель зазначена і у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.73)

Частина 2 ст.22 ЗК України визначає, що до земель сільськогосподарського призначення належать: - сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); - несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лысогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Таким чином, ст.22 ЗК України містить вичерпний перелік земель, які відносяться до сільськогосподарських угідь. У даному переліку наявні таки сільськогоспдарськи угіддя як «пасовища», та відсутні «яри». Яри, на відміну від інших земель, зазначених в переліку, не можуть відображати склад сільськогосподарських угіль відповідно до його переліку, оскільки відсутні у даному переліку та є фактично поняттям георгафичним ( яри -це форма рельєфу земної поверховості).

Поняття сільськогосподарських угідь, які наявні у вичерпному переліку, встановленому ч.2 ст.22 ЗКУ, - рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги, містилось у Формі державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статістичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№6-зем,6а-зем,6б-зем,2-зем), затверджених наказом Державного Комітету статистики України від 05.11.1998 року №377. Зокрема, пасовища визначені як сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для випасання худоби; рівномірно вкриті деревною та чагарниковою рослинністю на площі до 20 % ділянки. Саме за даними статисти стичної звітності (форма 6-зем) згідно з довідкою від 13.08.2013 року вказані землі віднесені до пасовищ та обліковувались як землі запасу, не надані у власність або користування (а.с.94).

Зазначений наказ втратив чинність згідно з наказом Державної служби статистики від 19.08.2015 року, але на час виготовлення документації з землеустрою щодо земельної ділянки, право власності на яку бажає оформити позивач, вказані статистичні дані брались до уваги в обов'язковому порядку.

Визнання вказаного нормативного акту втратившим чинність є логічно-послідовним у зв'язку з дією Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011року № 3613-VI, яким визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Стаття 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регламентує підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Вказаною статтею визначено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель: - на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; - на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення; - на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: -на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; - на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); - на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: - на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; - на підставі схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), проектів землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Таким чином, згідно з нормами ЗК України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Саме документацією із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області, яка надана позивачем до ГУ ДЗК з клопотанням щодо її затвердження визначено, що вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення - сільськогосподарськіх угідь, а саме пасовищ.

Також суд вважає, що не ґрунтується на вимогах законодавства зазначення у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16, яким відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо затвердження документації із землеустрою, про необхідність долучити до проекту другий сертифікат інженера-землевпорядника з посиланням на ст. 26 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Судом встановлено, що зазначена обставина, як підстава для відмови у задоволенні первинного клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою, не була вказана ГУ ДЗК у листі від 09.02.2016 року №Ш-588/0-384/6-16, тобто є обґрунтованими доводи позивача, що зазначення вказаного недоліку при повторному зверненні є порушенням зі сторони відповідача ст.186-1 ЗК України.

Часиною 4 ст.123 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 Кодексу.

Відповідно до частин 1,5,6,7 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Зазначеним органам при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: - додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій»; - надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; - проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Крім того, частиною 8 ст.186-1 ЗК України встановлено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Таким чином, вказаною нормою Кодексу чітко визначений спосіб, у який повинен діяти суб'єкт владних повноважень при погодженні проекту землеустрою, тобто йому надається право відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки при наявності передбачених законодавством підстав, але всі недоліки, які є підставою для такої відмови повинні бути зазначені у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Перелік цих недоліків не може бути доповнений при наступному зверненні заявника щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Стаття 186-1 ЗК України була доповнена частиною 8 Законом України від 11.02.2015 року «Про внесення зміни до ст.186-1 ЗК України щодо спрощення процедури погодження проекту землеустрою», що на думку суду співвідноситься з практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у справах «Щокін проти України» та «Серков проти України», не зважаючи на те, що вони стосуються податкових правовідносин, зазначені принципи, яких повинна дотримуватися держава, а саме: - національне законодавство повинно бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону і забезпечувати адекватний захист від свавільного втручання у права заявника; - національні органи повинні дотримуватись вимоги законодавства щодо застосування підходу, якій був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції», заява №31107).

Суд вважає, що зазначення у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16, яким відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо затвердження документації із землеустрою, про необхідність долучити до проекту другий сертифікат інженера-землевпорядника, є порушенням зі сторони відповідача не тільки вимог ч.8 ст.186-1 ЗК України, але і ч. 7 ст.186-1 ЗК України, якою органам при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: - додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій», яка не вимагає надання заявником сертифікатів інженерів-землевпорядників, які є працівниками юридичної особи - розробником документації з землеустрою.

Вимоги ст.26 Закону України «Про землеустрій» щодо розробника документації із землеустрою - юридичної особи, а саме володіння необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою, є вимогами, які повинен перевіряти не замовник документації з землеустрою, а орган, якій видає ліцензію юридичній особі на проведення робіт із землеустрою. Наявність такої ліцензії у ПП «Паралель-Т», виданої Державним комітетом України із земельних ресурсів, свідчить про право вказаної юридичної особи здійснювати вказану діяльність. Представник відповідача не надав будь-яких доказів щодо відсутності у вказаній юридичній особи здійснювати вказану діяльність або скасування у встановленому порядку наданої йому ліцензії.

Таким чином, судом встановлено відсутність недоліків, зазначених відповідачем у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16, як підставу для прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача щодо затвердження документації із землеустрою.

Оцінуючи доводи відповідача викладені у письмових запереченнях та у судовому засіданні що питання про прийняття рішення про затвердження документації із землеустрою є дискреційним повноваженням ГУ ДЗК, а тому суд не справі приймати рішення з питань, які відносяться до виключної компетенції відповідних органів, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Дискреційні повноваження - сукупність прав і обов'язків, що дають можливість діяти на власний розсуд у межах закону. Дискреційні повноваження є елементом компетенції, і їх використання повинно відбуватися лише у рамках закону, що відповідає принципу законності та зміцнює законність. Власний, вільний розсуд - це повноваження, надані особі, яка наділена владою, вибирати між двома або більше альтернативами, коли кожна альтернатива законна. Отже, це вибір лише із законних альтернатив. Якщо законна альтернатива відсутня, не може бути мови про розсуд. Адміністративний розсуд повністю пов'язаний з правом і не має нічого спільного зі свавіллям як дією на свідоме порушення законодавства. Суть розсуду полягає у вольовому співвіднесенні доцільності і законності.

У разі порушення прав особи при застосуванні суб'єктом владних повноважень своїх дискреційних повноважень у такій особи є право оскарження протиправних дій, рішень такого дій, рішень суб'єкта владних повноважень до суду, що встановлено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним рішення відповідача, викладеному у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16 щодо відмови позивачу у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області; зобов'язання відповідача розглянути повторно клопотання позивача від 30.05.2016 року з урахуванням обставин, викладених у даній постанові суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладеному у листі від 05.07.2016 року №Ш8715/0-3512/6-16 щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути повторно клопотання від 30.05.2016 року про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га, що розташована на території Калачівської сільської ради (за межами населеного пункту) Тарутинського району Одеської області, з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.