Справа № 361/1361/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/1361/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Сердинський В.С. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення та визнання недійсним ордеру на вселення до квартири,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

скасувати рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 23 вересня 2015 року №63 «Про надання у користування громадянину ОСОБА_4 та його сім'ї жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 55 кв.м та про видачу ордеру громадянину ОСОБА_4 на вселення до квартири АДРЕСА_3, житловою площею 55 кв.м.»;

визнати недійсним ордер, виданий Богданівською сільською радою Броварського району Київської області громадянину ОСОБА_4 на вселення до квартири АДРЕСА_3.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 1998 року, відповідно до Акту прийому-передачі гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 передано на баланс Богданівської сільської ради Броварського району Київської області.

Позивач зазначає, що 20 грудня 2011 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Залиське», яке на той час було власником спірного приміщення, укладено договір оренди за яким сплачував орендну плату. Колегія суддів звертає увагу,що зазначені доводи позивачем документально не підтверджені.

21 вересня 2004 року Розпорядженням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №39 ПП ОСОБА_3 надано дозвіл на торгівлю продуктами харчування, тютюновими та алкогольними виробами у магазині по АДРЕСА_1 (торговою площею 38 кв.м.).

12 травня 2010 року Розпорядженням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №55 ПП ОСОБА_3 надано дозвіл на торгівлю продовольчими та супутніми товарами на постійній основі у магазині по АДРЕСА_1 (торговою площею 30 кв.м.).

01 лютого 2016 року Розпорядженням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №6 ОСОБА_3 надано дозвіл на роздрібну торгівлю продуктами харчування у магазині по АДРЕСА_1 (торговою площею 30 кв.м.).

29 березня 2012 року Розпорядженням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №15 ПП «ОСОБА_3» надано дозвіл на здійснення торгівлі продовольчими та супутніми товарами на постійній основі у магазині по АДРЕСА_1 (торговою площею 30 кв.м.).

На основі зазначених розпоряджень позивач здійснює торгівлю продовольчими та супутніми товарами у зазначеному приміщенні.

23 вересня 2015 року рішенням Виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №63 вирішено: надано у користування громадянину ОСОБА_4 та його сім'ї жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 (житловою площею 55,0кв.м.); на підставі даного рішення видати громадянину ОСОБА_4 ордер на вселення до квартири АДРЕСА_1 (житловою площею 55 кв.м.) (далі - Рішення №63).

Вважаючи Рішення №63 протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження по справі - закриттю з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Прийняте районною державною адміністрацією спірне рішення (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативними актами органу місцевого органу виконавчої влади, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника чи наймача жилого приміщення оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності чи користування на жиле приміщення має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про надання житлової площі), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічна правова позиція міститься у рішеннях Верховного Суду України № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 1998 року, відповідно до Акту прийому-передачі гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності - передано на баланс Богданівської сільської ради Броварського району Київської області.

Згідно з ст.. 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст.. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є, зокрема, територіальні громади.

Згідно зі ст.. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Так, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу майна у користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), внаслідок чого виникають цивільні права і обов'язки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права на користування майном має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 травня 2016 року у справі № 826/6730/14

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з п. 1 ч.1. ст. 157, ч.1 203 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та закриває провадження у справі, якщо встановить, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги: скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 41, 157, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року - задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення та визнання недійсним ордеру на вселення до квартири - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 26.10.2016

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Безименна Н.В.