Справа № 610/3052/16-а
Суддя: Стригуненко В. М.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

справа № 610/3052/16-а

2-а/610/131/2016

м. Балаклія 27.10.2016 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.,

за участі:

позивача: представник за довіреністю ОСОБА_1,

відповідача: представник за довіреністю Мельник В.М.,

секретаря: Паточка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області про визнання незаконним рішення сесії, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач просить:

1.визнати незаконним рішення VIV сесії VII скликання Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 7 липня 2016 № 253-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення фермерського господарства в межах с. Довгалівка»,

2.зобов'язати Савинську селищну раду Балаклійського району Харківської області затвердити зазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної форми власності для ведення фермерського господарства загальною площею 54,8162га в межах с. Довгалівка та надати цю земельну ділянку їй у користування.

Вважає, що у відповідача не було законних підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

В суді представник позивача позов підтримав з наведених у ньому підстав. Пояснив, що відповідач володів усіма необхідними документами для прийняття позитивного рішення.

Керуючись принципом «мовчазної згоди», внаслідок не розгляду у встановлені строки клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, замовили цю документацію. Після виготовлення проекту землеустрою він був поданий на затвердження, але селищна рада відмовилася його затверджувати. Вважає, що у відповідача не було законних підстав для цього.

Відповідач позов не визнав, надавши письмові заперечення (а.с. 36-37), зміст пояснень буде приведений нижче.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Згідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції в редакції, чинній на момент подачі клопотання), особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

4 серпня 2014 року в Савинській селищній раді Балаклійського району Харківської області зареєстровано клопотання в порядку ч. 2 ст. 123 ЗК України позивача ОСОБА_3 про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності з метою одержання в користування для ведення фермерського господарства в межах с. Довгалівка орієнтовною площею 61,2га на умовах оренди на 49р. (а.с. 7).

Ця обставина відповідачем не заперечується.

За ч. 3 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як визнав представник відповідача вказане клопотання по суді, з прийняттям рішення уповноваженим органом - сесією селищної ради, і досі не розглянуто.

Тобто, в порушення вимог ч. 3 ст. 123 ЗК України клопотання позивача про надання дозволу на розробку проектом землеустрою не було розглянуто у місячний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, на підставі норми ч. 3 ст. 123 ЗК України позивач набув право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу у період з 5 вересня по 5 жовтня 2014 року.

Реалізуючи це право позивач ОСОБА_3 замовила розроблення документації із землеустрою без надання дозволу відповідача в ТОВ «АКР-2008», 5 вересня 2014 року уклавши з ним договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 30).

В порядку ч. 3 ст. 123 ЗК України 11 вересня 2014 року позивач ОСОБА_3 письмово повідомила відповідача Савинську селищну раду Балаклійського району Харківської області про замовлення розроблення документації із землеустрою без надання дозволу відповідача, додавши договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з ТОВ «АКР-2008» від 05.09.2014р., який вказаний додатком до її заяви з повідомленням (а.с. 8-9).

Ця обставина відповідачем визнається.

В процесі виготовлення проекту землеустрою відповідач-Савинська селищна рада Балаклійського району Харківської області в особі селищного голови погоджувала межі земельної ділянки (а.с.10).

Виготовлений проект землеустрою 10.10.2014р. був погоджений відділом Держземагенства у Балаклійському районі, а позивач 12.02.2016р. подала його до селищної ради із заявою про надання земельної ділянки у користування. Рішенням сесії від 18.12.2016р. позивачу було відмовлено, вказане рішення було визнано незаконним Балаклійським районним судом Харківської області 06.05.2016р. та зобов'язано переглянути заяву позивача, законної сили набрало 17.05.2016р. (а.с. 15-17).

23.05.2016р. позивач повторно подала проект землеустрою із заявою про надання земельної ділянки у користування, але 24.05.2016р. їй у цьому було відмовлено. Вказане рішення позивач не оскаржувала (а.с. 18-19).

21 червня 2016р. позивач втретє подала проект землеустрою із заявою про надання земельної ділянки у користування (а.с. 5).

Оскаржуваним рішенням VIV сесії VII скликання Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 7 липня 2016 № 253-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення фермерського господарства в межах с. Довгалівка» позивачу ОСОБА_3 було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення фермерського господарства загальною площею 54,8162га в межах с. Довгалівка (а.с. 6).

Як убачається з рішення безпосередніми підставами для його прийняття стали порушення:

oст. 123 ЗК України - не отримання дозволу селищної ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

oч.ч. 6-7 ст. 118, ч. 1 ст. 122, ч.ч. 1-4 ст.ст. 123, 124, ч. 1 ст. 185, ст.ст 186, 181-1 ЗК України,

oст.ст. 22, 28, 50 Закону України «Про землеустрій».

Згідно до ч. 13 ст. 123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

В оскаржуваному рішенні наведений лише перелік норм законодавства без розкриття суті невідповідності проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто воно є неконкретним.

Розкриваючи зміст допущених порушень представник відповідача посилався на таке: за ст. 22 Закону України «Про землеустрій» не було підстав для виготовлення документації із землеустрою, дозволу селищної ради на її розроблення надано не було. Проект не був погоджений з органом у сфері містобудування та архітектури, т.я. не було зібрано даних про наявність-відсутність об'єкта будівництва на земельній ділянці або планування його розташування.

Як було зазначено вище, позивач на правових підставах скористалася принципом «мовчазної згоди», замовивши розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.

Статтею 22 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Вказана норма залишилась незмінною з часу прийняття Закону України «Про землеустрій» 22 травня 2003 року.

Частину 3 статті 123 Земельного кодексу України було доповнено новим абзацом щодо запровадження принципу «мовчазної згоди» згідно із Законом № 366-VII від 02.07.2013р., але відповідні зміни до Закону України «Про землеустрій» внесені не були.

Вирішуючи неузгодженості між нормами Земельного кодексу України і Закону України «Про землеустрій» щодо наявності підстав для здійснення землеустрою без надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою суд виходить з того, що застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Таким актом, що підлягає застосуванню, є абзац ч. 3 ст. 123 ЗК України, яким запроваджено принцип «мовчазної згоди». З цієї ж підстави проект землеустрою не містить в собі рішення відповідача про надання дозволу на розроблення цього проекту, як то передбачено ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Згідно до ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

Що стосується такої підстави для прийняття оскаржуваного рішення як не погодження проекту землеустрою уповноваженими органами у сфері містобудування та архітектури, то суд зазначає наступне.

Ця причина вже була підставою для прийняття відповідачем аналогічного рішення від 18.02.2016р. та була предметом судового оскарження. Як було вказано вище, ця підстава була визнана необґрунтованою, а рішення відповідача було визнано незаконним, судове рішення набрало законної сили.

Згідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. н

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що постанови суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також суд звертає увагу на наступне.

Згідно до ч. 10 ст. 123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

1)затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

2)вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

3)надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Натомість відповідач прийняв рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою, не вирішивши заяву позивача про надання земельної ділянки у користування та не прийняв рішення про надання земельної ділянки у користування, як то передбачено ч.ч. 6, 10 ст. 123 ЗК України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, в порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, не доведено законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, тому воно є незаконним.

Рішення про надання земельної ділянки у користування приймає орган місцевого самоврядування. За відсутності такого рішення неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку прийняти таке рішення, адже таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 20.11.2012 року, яка в силу ч. 2 ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, прийняття рішення про надання земельної ділянки у користування законодавцем віднесено до виключної компетенції відповідного органу місцевого самоврядування, а тому не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області затвердити зазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати її у користування.

Разом з тим, згідно абз. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За правилом ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Внаслідок задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-11, 18, 71, 158-170 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати незаконним рішення VIV сесії VII скликання Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 7 липня 2016 № 253-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення фермерського господарства в межах с. Довгалівка».

3.Зобов'язати Савинську селищну раду Балаклійського району Харківської області переглянути заяву ОСОБА_3 від 21 червня 2016 року (вх. № 127) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування.

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Стягнути з Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області () на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) 551,20 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Головуючий В.М. Стригуненко