Справа № 805/4608/15-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куденков К.О.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року справа №805/4608/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Приміщення суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року в справі № 805/4608/15-а за позовом ОСОБА_6 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича про визнання протиправною відмову щодо включення до переліку вкладників, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича щодо не включення ОСОБА_6 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 10 липня 2014 року № 20-888 строкового банківського вкладу (депозиту) «classic»;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) стосовно здійснення йому виплати по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором від 10 липня 2014 року № 20-888 строкового банківського вкладу (депозиту) «classic», у розмірі 200000,00 грн;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в загальний реєстр вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором від 10 липня 2014 року № 20-888 строкового банківського вкладу (депозиту) «classic», у розмірі 200000,00 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року позов було задоволено.

Відповідачі із вказаним судовим рішенням не погодились, звернулись з апеляційними скаргами, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для вирішення справи, просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенко Володимир Іванович у своїй апеляційній скарзі зауважує, що Комісією з перевірки вкладів фізичних осіб у Протоколі від 27 лютого 2015 року встановлено надходження коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, внаслідок так званого «дроблення» іншого вкладу з метою отримання відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, уповноваженою особою Фонду на підставі передбаченого чинним законодавством права формувати висновок про нікчемність правочинів та повідомляти про це сторін договору не включено ОСОБА_6 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в його діях відсутні ознаки протиправності, адже виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр вкладників виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від представника позивача надійшли заперечення на апеляційні скарги, в яких заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_6 та його представника.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційних скарг, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 10 липня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_6 укладено договір № 20-888 строкового банківського вкладу (депозиту) «classic» в національній валюті, зі сплатою відсотків наприкінці строку, без права поповнення.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору, банк приймає від вкладника грошову суму в розмірі 200000,00 грн.

Відповідно до копії платіжного доручення № 1-1 від 10.07.2014 позивач перерахував з рахунку № 8800 на рахунок № 8800 кошти в розмірі 200000,00 грн з призначенням платежу: перерахована сума коштів на вклад згідно з депозитною угодою № 20-888 від 10.07.2014.

Постановою правління Національного банку України від 04.12.2014 № 782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 № 140 з 05.12.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, тимчасову адміністрацію затверджено строком на три місяці з 05.12.2014 по 04.03.2015 включно.

17 лютого 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенком Володимиром Івановичем (далі - Уповноважена особа Фонду, відповідач-1) прийнято наказ № 157 щодо здійснення в ПАТ «Банк Камбіо» перевірки документів, пов'язаних з укладанням протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, у тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб. Для виконання перевірки документів вказаним наказом створено Комісію з перевірки вкладів фізичних осіб.

Відповідно до протоколу Комісії від 27.02.2015 виявлені наступні факти: - безготівкове перерахування грошових коштів з банківських рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в ПАТ «Банк Камбіо» у серпні - вересні 2014 року (загальна сума залишків по цим банківським рахункам фізичних осіб станом на 05.12.2014 складає 54701865,14 грн); - безготівкове перерахування грошових коштів з банківських рахунків фізичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в ПАТ «Банк Камбіо» у серпні - вересні 2014 року (загальна сума залишків по цим банківським рахункам фізичних осіб станом на 05.12.2014 складає 222079798,70 грн).

У вказаному протоколі зазначено, що призначення платежу з цих операцій свідчить про їх нетиповий характер: надання та повернення фінансової (позики), залучення коштів на вклад іншої фізичної особи, перерахування коштів на поповнення поточного рахунку іншої фізичної особи тощо.

На підставі наведеного Комісією запропоновано відповідачу-1 тимчасово обмежити здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам.

При цьому, у вказаному протоколі зазначено, що перелік банківських операцій, які можуть бути обмежені на час тимчасової адміністрації, складається за формою та структурою файлу «D», визначеними правилами формування та ведення баз даних про вкладників, затвердженими рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.07.2012 № 3, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23.08.2012 за № 1430/21742.

Постановою Правління Національного банку України від 27.02.2015 № 144 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 46 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» з відшкодуванням за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 02.03.2015.

16 березня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Уповноваженої особи Фонду та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, відповідач-2) із заявою, в якій просив надати інформацію щодо: включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; щодо підстав не включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, вказаною заявою позивач просив включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом, який розміщений у ПАТ «Банк Камбіо», у розмірі 200000,00 грн.

Відповідач-1 листом від 10.04.2015 вих. № 19/1547 повідомив, що операції по рахунку підпадають під ознаки, за якими проводилася перевірка за банківськими рахунками, на яких обліковуються залишки грошових коштів вкладників. Про виявлені обставини було повідомлено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Зареєстровано кримінальне провадження № 0000082 за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину. Також зазначено, що після отримання відповіді про законність операції по рахунку позивача Фондом гарантування вкладів фізичних осіб будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення їх до відповідного реєстру.

Відповідач-2 листом від 18.06.2015 № 02-036-19890/15 сповістив ОСОБА_6, що у переліку вкладників інформація стосовно зазначеного позивачем вкладу відсутня.

Вважаючи своє право на відшкодування вкладу порушеним, позивач звернувся до суду за його захистом.

Розглядаючи вказану адміністративну справу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір належить до публічно-правових, а отже може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції оскільки він не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та зазначає наступне.

Юрисдикція адміністративних судів визначена в частинах першій та другій статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III) цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом 6 статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14.

Частиною першою статті 244-2 КАС України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч. 1 ст. 203 КАС України визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року в справі №805/4608/15-а за позовом ОСОБА_6 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича про визнання протиправною відмову щодо включення до переліку вкладників, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2015 року в справі №805/4608/15-а - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що зазначений спір належить до юрисдикції господарських судів.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів Сухарьок М.Г.

Блохін А.А.

Ястребова Л.В.