Справа № 809/2184/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/17939/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Головчук С.В., Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року

у справі № 809/2184/15

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, Державної міграційної служби України

про визнання незаконним наказу, поновлення на державній службі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління ДМС в Івано-Франківській області, ДМС України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним наказ від 20 травня 2015 року №365-к, поновити його на державній службі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ ДМС України від 20 травня 2015 року №365-к та поновлено позивача на державній службі на посаді завідувача Богородчанського районного сектору управління ДМС в Івано-Франківській області з 20 травня 2015 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі, ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції та посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вбачає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення, і тому вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебував на державній службі в Богородчанському районному секторі управління ДМС в Івано-Франківській області. З 12 жовтня 2012 року обіймав посаду завідувача Богородчанського районного сектору управління ДМС в Івано-Франківській області.

Наказом ДМС України від 20 травня 2015 року №365-к позивача звільнено з державної служби за порушення Присяги передбаченої статтею 17 Закону України «Про державну службу» згідно пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугував висновок службового розслідування від 19 травня 2015 року, яким встановлено порушення законодавства у сфері громадянства під час оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон громадянам, внаслідок неналежного виконання позивачем своїх службових обов'язків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неналежне відношення позивача до державної служби, поверхневе виконання службових обов'язків та неповне усвідомлення ним високої відповідальності, як державного службовця, є порушенням присяги державного службовця.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з абзацом першим статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до абзацу другого статті 148 Кодексу законів про працю України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Пунктом 6 статті 30 Закону України «Про державну службу» визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону. У тексті Присяги державного службовця зазначено, що державний службовець присягається суворо дотримуватись Конституції та законів України, сумлінно виконувати свої обов'язки.

Статтею 14 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Отже, припинення державної служби на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги) є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому, якщо підставою для припинення державної служби є порушення посадовою особою службової дисципліни, неможливість застосування за таке порушення до посадової особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення з органу, повинно бути мотивовано. Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що застосування заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб повинні визначати види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, що має наслідком забезпечення належного захисту законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Приписами частини другої статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо скасування оспорюваного наказу ДМС України від 20 травня 2015 року №365-к та поновлення позивача на посаді завідувача Богородчанського районного сектору управління ДМС в Івано-Франківській області

З огляду на приписи статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції рахує за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року скасувати, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді С.В. Головчук

М.М. Заїка