Справа № 265/2085/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. Справа №265/2085/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 16:00

Донецький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Молочної І.С.

при секретарі судового засідання Зимі М.О.,

за участю:

позивача - не з'явився,

представника відповідача - ОСОБА_1,

третіх осіб - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, треті особи: Орган опіки та піклування Лівобережної (Орджонікідзевської) районної адміністрації Маріупольської міської ради та ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної (Орджонікідзевської) районної адміністрації Маріупольської міської ради та з урахування заяви від 21 вересня 2016 року просить суд:

1) визнати протиправними дії ДМС Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі в особі Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

2) зобов'язати ДМС Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі в особі Головного управління Державної міграційної служби України внести дані про реєстрацію ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстраційну картку обліку в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

3) стягнути з ДМС Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі в особі Головного управління Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн., та витрати на отримання правової допомоги в сумі 1000, 00 грн., пов'язані з розглядом адміністративної справи.

З матеріалів справи слідує, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає про протиправність дій відповідача, які полягають у безпідставному зняттю її та її малолітнього сили з реєстрації місця проживання.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що підстави для зняття її та її малолітнього сина з місця реєстрації відсутні, оскільки на даний час відсутнє судове рішення щодо втрати нею право користування на квартиру.

При цьому, позивач стверджує про наявність судового рішення, яким останнього вселено до квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в письмових заперечення, які долучені до матеріалів справи.

Зокрема, представником відповідача зазначено, що дії по зняттю з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 були вчинені суб'єктом владних повноважень в порядку встановленому чинним законодавством.

Третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної (Орджонікідзевської) районної адміністрації Маріупольської міської ради просить розглянути справу без участі її представника, врахувавши інтереси малолітньої дитини.

Третя особа - ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку подала суду заяву, якою заперечила проти позову в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін присутніх у судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.02.2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про зняття особи з реєстрації місця проживання - ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

26.02.2016 року Орджонікідзевським районним відділом у м. Маріуполі Головного управляння Державної міграційної служби знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вважаючи вищевказані дії протиправними звернулася до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Так, відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (Далі - Закон №1382-IV).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону № 1382-IV визначено, зокрема, що реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Поряд з цим, процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування врегульовано Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справи України 22 листопада 2012 року № 1077 та зареєстрованого 18 грудня 2012 за № 2109/22421 (далі - Порядок № 1077).

Згідно п. 1.3. Порядку № 1077 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (Далі - ДМС) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Пунктом 3.1. Порядку № 1077 передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні; підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Проаналізувавши норми Закону № 1382-IV та Порядку №1077, суд приходить до висновку, що підстави для зняття з реєстрації місця проживання визначені останніми. При цьому, інші підстави, зокрема, документи, які свідчать про припинення, серед іншого, право на користування житловим приміщенням є розширеним.

З вказаного слідує, що при оцінці спірних правовідносин, суд має враховувати, як приписи Закону №1382-IV так і приписи Порядку №1077, оскільки останнім фактично деталізовано інші підстави, які свідчать про припинення права на користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, відчуження житла тощо).

Як встановлено судом в ході розгляду справи, підставою для зняття з реєстрації місця проживання позивача та її малолітнього сина була заява третьої особи - ОСОБА_3 у зв'язку з відчуженням нерухомості шляхом дарування.

До вказаної заяви, ОСОБА_3 долучила договір дарування від 07.06.2014 року, серія та номер 313 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 07.06.2014 року №22732161.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Тобто, аналіз вказаної правової норми дає суду підстави дійти висновку, що за договором дарування одна сторона передає добровільно другій стороні безоплатно майно у власність. Фактично, за наслідком укладання договору дарування змінюється власник майна, а відтак право вільно володіти, розпоряджатися та користуватися майном переходить до обдарованої особи. Таким чином, відбувається добровільне відчуження майна від одного власника до іншого.

При цьому, слід з акцентувати увагу на тому, що дії суб'єкта владних повноважень щодо здійснення зняття з реєстрації місця проживання носять фактично декларативний характер. Тобто, органи ДМС встановлюють відповідність подачі заявником документів, які визначені законом та порядком для вчинення необхідних дій. При цьому, органи ДМС не вправі відмовити у знятті з реєстрації місця проживання у разі подачі уповноваженою на те особою повного пакету, що необхідний для вчинення вказаних дій.

Разом з цим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо протиправності дій відповідача відносно зняття її та малолітнього сина з місця реєстрації без судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, оскільки, в даному випадку зазначені вище дії відбувалися у зв'язку з відчуженням нерухомості шляхом дарування за зверненням власника квартири від 26.02.2016 року.

Водночас, суд не приймає до уваги покликання ОСОБА_2 на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.09.2015 №6-16658св15, оскільки вказаним рішенням безпосередньо не підтверджено право позивача на користування житловим приміщенням. Останнє міститься в собі лише доводи касаційної інстанції щодо порушення судами апеляційної та першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке має своїм наслідком направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, обставинами, які досліджувалися в рамках вказаної вище справи є відмінним від даної адміністративної справи.

Крім того, не можуть бути взяті судом до уваги, як підстави для задоволення позовних вимог, доводи викладені позивачем в додаткових поясненнях від 21.09.2016 року, 11.10.2016 року, 24.10.2016 року в частині відсутності рішення суду щодо втрати останньої право користування на квартиру, оскільки підставою для вчинення відповідачем оскаржуваних дій у розглядаємій справі було відчуженням нерухомості шляхом дарування.

В свою чергу, суд констатує, що зняття з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду і у зв'язку з відчуженням нерухомості є самостійними підставами для вчинення суб'єктом владних повноважень зазначених дій.

Разом з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наявність виконавчого документа про вселення позивача до квартири за адресою: АДРЕСА_1 прямо не пов'язано з реєстрацією місця проживання останньої в ній, а тому зазначене не може свідчити про протиправність оскаржуваних дій в адміністративній справі, з огляду на що доводи ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

Отже, за підсумком наведеного в сукупності, враховуючи наявні в справі документи, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо зняття позивача та її малолітнього сина з місця реєстрації, оскільки третьою особою - ОСОБА_3 були подані всі належні документи в розумінні Закону №1382-IV та Порядку №1077 для вчинення зазначених дій, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії ДМС Орджонікідзевського районного відділу у м. Маріуполі в особі Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як наслідок, позовні вимоги в іншій частині також задоволенню не підлягають, з огляду на їх похідний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В силу приписів ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Так, позивачем в ході розгляду справи не доведено обставини на яких ґрунтуються її позовні вимоги, у той час коли, відповідачем доводи останнього спростовані.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в цілому.

Керуючись ст. ст. 69-71,160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні.

3. Повний текст постанови виготовлено 28.10.2016 року.

4. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

5. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Молочна І. С.