Справа № 809/1043/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/21949/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач),
СуддівКалашнікової О.В.
Кравцова О.В.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Х-Адванс" до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції (далі - РС Івано-Франківського МУЮ), треті особи: Гаражний кооператив "Соколи", ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій за касаційною скаргою Гаражного кооперативу (далі - ГК) "Соколи" на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ТОВ "Х-Адванс" в Івано-Франківському окружному адміністративному суді пред'явило позов до РС Івано-Франківського МУЮ про визнання недійсними та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно та здійсненого на його підставі запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до останнього.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідачем безпідставно було прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2 в ГК "Соколи" в м. Івано-Франківську за ОСОБА_4

Таке рішення та реєстрація суперечать вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, оскільки була здійснена без відповідної на те дозвільної документації, за відсутності декларації інспекції ДАБК про готовність об'єкта до експлуатації та речового права заявника на земельну ділянку, а також без витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Крім цього документи подано особою без належних на те повноважень, а сам перелік документів не відповідає затвердженому обов'язковому переліку, необхідному для проведення первинної державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вважає, що оскільки гараж НОМЕР_2 розташований на земельній ділянці, що належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Державного акту

серії НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за від 25 жовтня 2012 року № 00107, то таке рішення підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація - скасуванню шляхом внесення відповідних записів про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Просило визнати недійсним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно РС Івано-Франківського МУЮ Лозової Х.О. від НОМЕР_2 травня 2013 року № 2612354 про проведення державної реєстрації прав власності на гараж НОМЕР_2 в ГК "Соколи" в м. Івано-Франківську за ОСОБА_4, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна та зобов'язати РС Івано-Франківського МУЮ забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на вказаний гараж за ОСОБА_4

Ухвалами суду від 04 квітня 2014 року та від 16 квітня 2014 року судом залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГК "Соколи" та ОСОБА_4

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення від НОМЕР_2 травня 2013 року № 2612354 державного реєстратора прав на нерухоме майно РС Івано-Франківського МУЮ про проведення державної реєстрації прав власності на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року апеляційні скарги РС Івано-Франківського МУЮ, ГК "Соколи" та ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ТОВ

"Х-АДВАНС" про зобов'язання РС Івано-Франківського МУЮ забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1.

Прийнято нову постанову, якою позов ТОВ "Х-Адванс" в цій частині задоволено.

Зобов'язано РС Івано-Франківського МУЮ забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1.

Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ГК "Соколи" просить скасувати рішення судів, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до інформаційної довідки № 10597512 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 10 жовтня 2013 року, 25 травня 2013 року державним реєстратором Лозовою Х.О. проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: Івано-Франківська область,

м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_4 (реєстраційний номер 1).

Реєстраційні дії проводилися на підставі наступних документів: заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 травня 2013 року № 3791, реєстраційний № 1304925; квитанцій про оплату державного мита від 22 травня 2013 року № ПН7992; копій паспорта та картки платника податків

ОСОБА_4; копій паспорта та картки платника податків представника ОСОБА_6; витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 16 квітня 2013 року; довідки від 16 квітня 2013 року № 58/01-04 ГК "Соколи" про право власності на гараж НОМЕР_2, ряд № 1, ділянка НОМЕР_4; витягу із протоколу від 31 березня 2013 року № 7 про затвердження списку членів/асоційованих членів ГК "Соколи"; договору оренди землі від 16 березня 2006 року; технічного паспорту від 25 квітня 2013 року на гараж НОМЕР_2, ряд № 1, ділянка НОМЕР_4, ГК "Соколи" по вул. Вовчинецькій, 225 в м. Івано-Франківську.

НОМЕР_2 травня 2013 року за результатами розгляду заяви та доданих документів відповідачем прийнято рішення № 2612354 про державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від НОМЕР_2 травня 2013 року № 2986902 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від НОМЕР_2 травня 2013 року № 3987579.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем здійснена державна реєстрація права власності на гараж в порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", а саме: без належного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку; без документу, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із частиною першою статті 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

У відповідності до частини першої статті 154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", із змінами та доповненнями. Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок).

Згідно із статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 цього ж Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 9 цього Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною третьою статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом НОМЕР_2 Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Так, пунктом 46 Порядку серед документів, які заявник подає органові державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна передбачено необхідність подання документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані.

Судами вірно зазначено, що з огляду на те, що гараж НОМЕР_2, державна реєстрація прав на який оскаржується, є окремим об'єктом нерухомого майна, встановлено безпосередньо на землі, а не розташовано в якійсь окремій будівлі чи споруді, про що свідчить технічний паспорт, виключення щодо обов'язковості реєстрації речового права на земельну ділянку не може бути поширене на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 12 Порядку під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Судами встановлено, що реєстраційні дії пов'язанні з реєстрацією гаража, проводилися на підставі документів зазначених в картці прийому заяви, що міститься в матеріалах справи.

Таким чином, судами встановлено відсутність при проведенні оскаржуваної реєстрації документу, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку у разі, коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці другому статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, абзацом п'ятим пункту 46 того ж Порядку визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другої цієї статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Судами встановлено, що при проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення гаражу НОМЕР_2 в експлуатацію. Також не надано будь-яких інших підтверджуючих доказів про введення об'єкту в експлуатацію, в тому числі й згідно із законодавством, що діяло у 2006 році.

Згідно із Довідкою про право власності на гараж від 16 квітня 2013 року

№ 58/01-04, виданою ГК "Соколи", гараж НОМЕР_2 ряд № 1, ділянка НОМЕР_4 по

вул. Вовчинецькій, 225 в м. Івано-Франківську належить ОСОБА_4 на праві власності та збудований в 2006 року.

Водночас, згідно з Витягом із протоколу від 31 березня 2013 року № 7 про затвердження списку членів/асоційованих членів ГК "Соколи" - ОСОБА_4 вступив до кооперативу лише 31 березня 2013 року.

Оскільки будь-яка діяльність гаражного кооперативу відповідно до вимог чинного законодавства базується виключно на вступних та пайових внесках його учасників, наведене свідчить проте, що на момент будівництва третя особа ОСОБА_4 учасником кооперативу не був, а став ним тільки через 7 років.

Судами також встановлено, що будь-яких документів, які б підтверджували чи посвідчували час та спосіб придбання третьою особою - ОСОБА_4 об'єкту спірної реєстрації в ГК "Соколи" суду не надано та про їх існування не повідомлено.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаража НОМЕР_2, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про те, що відповідачем порушені вимоги пунктів 4 та 46 Порядку.

Також, адреса спірної реєстрації об'єкту нерухомого майна у вигляді гаражу: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_5, ряд 4, ділянка 2.

Судами встановлено, що місцезнаходження ГК "Соколи", як юридичної особи, зареєстровано за адресою: 76006 АДРЕСА_1. Проте, гараж НОМЕР_2, право власності на який було заявлено до державної реєстрації, фактично та згідно з поданими до реєстрації документами, знаходиться за адресою: Івано-Франківська міська рада, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька, 225.

Водночас, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку № 657804, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 25 жовтня 2012 року за вищенаведеною адресою, а саме: вул. Вовчинецька, 225, с. Вовчинець, Івано-Франківська міська рада,

Івано-Франківська область знаходиться земельна ділянка площею 6,2207 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. Цільове призначення даної земельної ділянки - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.

Документ, що підтверджував би присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, третьою особою не подавався.

Натомість державним реєстратором при проведенні державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж НОМЕР_2 всупереч вимогам Порядку та адресної інформації, відображеної в поданих для реєстрації документах, присвоєно об'єкту нову адресу: Івано-Франківська область м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2.

У відповідності до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним з шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у відповідності до статті 393 Цивільного кодексу України.

Аналогічне право оскаржити до суду дії державного реєстратора визначене частиною другою статті 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та повністю кореспондується з приписами статті 393 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Згідно з частиною першою статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так, відповідно до вимог пункту 2.6 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5 "Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", державний реєстратор, який провів державну реєстрацію прав, на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав, що набрало законної сили, приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на встановлені обставини та вищевказані правові норми суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про те, що відповідачем прийнято рішення та здійснена державна реєстрація права власності на гараж НОМЕР_2 з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як таке, що вплинуло на обсяг прав та обов'язків позивача, як власника відповідної земельної ділянки.

Безпідставним є посилання ГК "Соколи" на те, що РС Івано-Франківського МУЮ не є належним відповідачем за позовними вимогами ТОВ "Х-Адванс" у цій справі, оскільки державний реєстратор у відповідності до абз. 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є державним службовцем, його статус визначений також Законом України "Про державну службу".

Вказаними законодавчими актами не передбачено, що органи державної влади звільнені від відповідальності за рішення, дії (бездіяльність) своїх посадових чи службових осіб.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Гаражного кооперативу "Соколи" залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року у не скасованій частині та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Х-Адванс" до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, треті особи: Гаражний кооператив "Соколи", ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Калашнікова О.В.

Кравцов О.В.