Справа № 757/37271/15-а
Суддя: Робак С. О.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/148/52/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі : головуючого судді Робак С.О.

при секретарі Новаленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2016 ухвалою Тульчинського районного суду Віницької області прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, яка надійшла з Печерського районного суду м.Києва внаслідок роз'єднання позовних вимог.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в обґрунтування уточненого позову зазначено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, мешкала в м.Тульчині Вінницької області, є особою похилого віку (67 років), отримувала пенсію за віком. В 1994 році вона виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль, у зв'язку з чим виплату призначеної пенсії було припинено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 по справі №757/4109/14-а відповідача було зобов'язано поновити та виплачувати ОСОБА_1 з 02.12.2013 пенсію за віком за межами України.

Однак відповідач поновив позивачу пенсію в розмірі, визначеному на дату припинення її виплати, а саме 2,96 грн., що є меншим ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, чим порушено ст.46 Конституції України, ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.28, ст.42, ст.43 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2013 рік». З огляду на наведене, позивач звернулася до суду з зазначеним позовом за захистом своїх прав.

Просить суд визнати протиправною діяльність Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; зобов'язати відвовідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації, починаючи з 02.12.2013; визначити і стягнути на користь позивача усі понесені судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу, у справі за процедурою, встановленою у адміністративному судочинстві.

В судове засідання представник позивача не з'явилася. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач - представник управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області в судове засідання не з'явилася. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. В матеріалах справи наявне заперечення проти позову, згідно з якими пенсія позивача була поновлена на підставі рішення суду та документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи, а саме в розмірі, який діяв на момент припинення виплати пенсії -2,96 грн. Перерахунок здійснено згідно чинного законодавства, яке діяло на момент припинення пенсії. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області, де їй нараховується пенсія по віку. Позивач є громадянином України, з 1994 року проживає у державі Ізраїль. До виїзду до держави Ізраїль, позивач отримувала пенсію по віку, а після виїзду за кордон на постійне проживання пенсію не отримувала.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 по справі №757/4109/14-а відповідача було зобов'язано поновити та виплачувати ОСОБА_1 з 02.12.2013 пенсію за віком за межами України.

Листом відповідача № 290/06-37/09 від 27.03.2015 позивача було повідомлено про поновлення виплати їй пенсії з 02.12.2013 у розмірі 2,96 грн. на місяць, тобто у розмірі, зазначеному у пенсійній справі на час припинення виплати пенсії.

09.07.2015 представники позивача звернулися до відповідача із заявою про усунення порушень пенсійного законодавства та проханням здійснити розрахунок поновленої пенсії згідно чинного законодавства, здійснити її індексацію, а також виплату компенсації за прострочення виплати.

Листом відповідача №768/06-37/09 від 28.07.2015 позивача було повідомлено, що якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії, виплата такої пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, яким керувався суд, постановляючи своє рішення. 04.03.2015 відновлено призначення пенсії за віком з 03.12.2013 у розмірі 2,96 грн. визначеному на дату припинення її виплати.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, частина 3 цієї статті передбачає, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 по справі №757/4109/14-а позивач підтвердила своє право на отримання пенсії по віку з 02.12.2013.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, щодо розміру пенсії по віку, яку виплачено позивачу з розрахунку 2,96 грн., виходячи з її розміру, розрахованому на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стаття 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлює, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, позивач, якій була призначена пенсія по віку, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення», має право на отримання пенсії по віку, згідно з Законом України «Про загальнообо'вязкове державне пенсійне страхування», а тому твердження відповідача, щодо не можливості застосування норми цього Закону до правовідносин, що виникли між сторонами, на думку суду, безпідставні.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування" виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.4 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч.1, 2 ст.42 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Позивач є громадянкою України, а тому її розмір пенсії не повинен бути меншим, аніж установлено діючим законодавством, зокрема Конституцією України.

Відповідно до ст. 2 КАС, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті ( вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

Відповідачем не було доведено належним чином правомірність свого рішення, в той час як представник позивача довела обґрунтованість позову.

Виходячи з вимог Конституції України, норми якої мають найвищу юридичну силу і пряму дію, а також положень законів України про Державний бюджет України на 2013 - 2016 роки, пенсія позивача не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про порушення відповідачем гарантованого основним Законом права позивача на належний рівень пенсійного забезпечення, а відтак поновлення виплати пенсії у розмірі 2,96 грн, який є значно нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, є протиправними.

Оскільки відповідачем порушено законні права позивача, тому вони підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо поновлення позивачу виплати пенсії у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність та зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 02.12.2013.

Щодо позовної вимоги відносно проведення індексації пенсійного забезпечення позивача, суд виходить з наступного.

Згідно ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Зазначений Закон України визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Таким чином, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» спрямований на підтримку купівельної спроможності населення України у зв'язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %, пенсія підлягає обов'язковій індексації.

Суд приходить до висновку що Закон про індексацію поширюється на позивача, оскільки вона є громадянкою України і користується тими ж самими правами, що й інші громадяни, оскільки обмежувати права особи за місцем її проживання заборонено законодавством.

Зокрема, відповідно до Протоколу № 4 Конвенції Про захист прав і основоположних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь - яку країну, включаючи свою власну.

У зв'язку з зазначеним, не має правових підстав не проводити індексацію пенсійного забезпечення позивачу.

Суд вважає помилковим твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строків для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Так, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, законодавцем встановлено шестимісячний строк для звернення до суду. Про поновлення виплати пенсії з 02.12.2013 у розмірі 2,96 грн., позивачу ОСОБА_1 стало відомо з листа відповідача № 290/06-37/09 від 27.03.2015. Однак, саме 27.07.2016 відповідач, у відповідь на звернення представників позивача щодо усунення порушень пенсійного законодавства, листом №768/06-37/09 повідомив позивача про те, що їй відновлено призначення пенсії за віком з 02.12.2013 у розмірі 2,96 грн., визначеному на дату припинення її виплати у відповідності до чинного законодавства, тим самим відмовивши останній в перерахункові поновленої пенсії у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації. Вказаний позов було подано до суду 08.10.2015, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи зазначене, саме від 28.07.2015 і слід рахувати шестимісячний строк звернення до суду. Отже, враховуючи, що вказаний позов подано до суду 08.10.2015, тобто в межах шестимісячного строку для звернення до суду, тому немає правових підстав вважати, що позивач пропустила строк для звернення до суду.

Згідно зі ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана ВР України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З огляду на наведені вимоги закону, Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області, поновивши позивачу виплату пенсії в розмірі 2,96 грн., що є меншим ніж мінімальний розмір пенсії та прожитковий мінімум, передбачені законом, порушило вимоги ст.46 Конституції України, ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.28, ст.42, ст.43 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення". А так як розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не є стабільним і встановлюється щорічно бюджетним законодавством, а виплата пенсії не підлягає обмеженню строком, таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що є мінімальним розміром пенсії, передбаченим ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням індексації, починаючи з 02.12.2013.

Представником позивача в судовому засіданні було заявлено клопотання щодо визначення і розподілу судових витрат у справі. Щодо судових витрат, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.91 КАС України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Представником позивача надано докази, понесених витрат на переїзд до м.Тульчина Вінницької області на судові засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до абз. 6 пп. 170.9.1 ПКУ до складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а дня відрядження за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Представником позивача надано відповідні накази про відрядження її в судові засідання по даній справі.

Загальна сума витрат, понесених предстаником позивача при розгляді даної справи, складає 1969,01 грн., що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1, здійснені представником позивача та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1969,01 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області.

Вказана постанова підлягає до негайного виконання, згідно ст. 256 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 24, 46, 55, 124 Конституції України, ст.5, 7, 8, 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 2, 8, 9, 71, 72, 94, 99, 159-163, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії задовольнити.

Визнати протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо поновлення позивачу виплати пенсії з 02.12.2013 у розмірі, нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії в розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням індексації, починаючи з 02.12.2013.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області судові витрати в розмірі 1969,01 грн.

Звернути постанову суду до негайного виконання в межах сум, що підлягають до виплати за один місяць.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії через Тульчинський районний суд.

Суддя: