Справа № 806/1779/16
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Житомир справа № 806/1779/16

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черняхович І.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів про визнання неправомірними бездіяльність та рішення, зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними бездіяльність та рішення відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди за 25 років безперервної військової служби в Збройних силах України;

- зобов'язати Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі Головного центру спеціального контролю нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за 25 років безперервної військової служби в Збройних силах України.

В обґрунтування позову зазначає, що має 25 років безперервної військової служби, тому має право на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу". Позивач, вказав, що подав рапорт з проханням про виплату одноразової грошової допомоги, але йому було відмовлено у здійсненні виплати.

Позивач надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі.

Представник відповідача до суду не прибув, своїми процесуальними правами, що передбачені ст.49 КАС України, не скористався, щодо причин неявки до суду не повідомив, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу за контрактом у Головному центрі спеціального контролю (вулиця Космічна, 1, смт.Городок, Житомирська область, 12265), яке є філією НЦУВКЗ на посаді інженера відділу адміністративного центру застосування засобів спеціального контролю та науково-дослідної, випробовувальної роботи (а.с.12).

Станом на 01 липня 2016 року строк безперервної військової служби позивача складає 25 років, що підтверджується послужною карткою (а.с.7). З довідки НЦУВКЗ №135 від 05серпня 2016 року вбачається, що посадовий оклад позивача станом на 01 .08.2016 складає 2512,00 грн та оклад за військовим званням - 125 ,00 грн (а.с.8).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", військовослужбовцям виплачується, як один з додаткових видів грошового забезпечення, одноразова винагорода за тривалість військової служби залежно від тривалості безперервної календарної військової служби (додаток 25 до постанови). Зокрема, за 25 років служби виплачується 2 посадових оклади та 2 оклади за військовим званням.

01 серпня 2016 року ОСОБА_1 подав рапорт начальнику відділу, який у свою чергу звернувся із клопотанням до начальника Головного центру спеціального контролю з проханням виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за 25 років безперервної військової служби. Проте, у здійсненні виплати винагороди, позивачу було відмовлено та зазначено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.01.2001 №104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" та на підставі наказу Національного космічного агентства України №228 від 20.09.2005 "Про умови оплати праці працівників Національного центру управління та випробування космічних засобів, представництв генерального замовника Національного космічного агентства України" така виплата не передбачена. Також, відповідач, зазначив, що на підставі додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" на відряджених військовослужбовців до державних органів ця додаткова виплата не розповсюджується, тому здійснити виплату не має підстав (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 9-1 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.

Абзацами першим та другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №104 від 7 лютого 2001 року "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" встановлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби. При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

В абзаці третім пункту 1 наведеної постанови визначені винятки з правил встановлених абзацами першим та другим пункту 1, а саме: виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться.

Крім того, відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України №1053 від 07.11.2001, за відрядженими військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством. Виплата посадових окладів, окладів за військовим званням, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги, а також преміювання відряджених військовослужбовців здійснюється за рахунок органів виконавчої влади, інших цивільних установ, до яких вони відряджені, за розмірами, встановленими законодавством. Виплата одноразової грошової винагороди відрядженим військовослужбовцям за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на отримання грошової винагороди за 25 років безперервної військової служби у розмірі 2 посадових оклади та 2 оклади за військовим званням, виплата якої військовослужбовцям передбачена додатком №25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності своїх дій та відмови позивачу у виплаті грошової винагороди за тривалість безперервної військової служби, а тому суд задовольняє адміністративний позов.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними бездіяльність Головного центру спеціального контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за 25 років безперервної військової служби в Збройних силах України.

Визнати неправомірними рішення Головного центру спеціального контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за 25 років безперервної військової служби в Збройних силах України.

Зобов'язати Головний центр спеціального контролю нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за 25 років безперервної військової служби в Збройних силах України.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович