Справа № 826/15366/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 жовтня 2016 року № 826/15366/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., суддів: Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливські стежки» з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Мисливські стежки» (далі також - ТОВ «Мисливські стежки», позивач) з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича (далі також - державний виконавець) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № 52077143.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року в даній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваної постанови з огляду на те, що нею було накладено арешт не на майно боржника у виконавчому провадженні № 52077143, а на майно, яке на праві власності належить ТОВ «Мисливські стежки», яке не є стороною такого провадження.

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач підтримав заявлені в позовній заяві вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в таких запереченнях проти адміністративного позову. Крім того, представник відповідача просив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання, призначене на 12 жовтня 2016 року, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача не з'явився.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 12 жовтня 2016 року не з'явився представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, що не є перешкодою для розгляду справи, враховуючи відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, з урахуванням вимог статті 128 КАС України, суд, дослідивши матеріали справи, перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 52077143 з примусового виконання виконавчого листа № 761/19218/14-ц виданого 10 лютого 2015 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

01 вересня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 08 вересня 2016 року.

Відповідач стверджує, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вживались заходи направлені на повне та своєчасне виконання рішення Шевченківським районним судом міста Києва, у зв'язку з чим, 13 вересня 2016 року сформовані витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань по боржнику ОСОБА_2 та по ТОВ «Мисливські стежки», за наслідком чого встановлено, що боржник ОСОБА_2 є одним із засновників ТОВ «Мисливські стежки» із внеском до статутного фонду в розмірі 862 000, 00 грн.

У зв'язку з викладеним, державним виконавцем 15 вересня 2016 року винесено постанову ВП № 52077143 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої накладено арешт на майно ТОВ «Мисливські стежки» пропорційне частці ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Мисливські стежки» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 24 017 386, 53 грн.

Також у зв'язку з тим, що у вищевказаній постанові при зазначенні прізвища боржника, державним виконавцем допущено граматичну помилку, 15 вересня 2016 року прийнято постанову про виправлення помилки, якою у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 вересня 2016 року виправлено прізвище боржника з «Бакал» на «Бакай».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 статті 52 вказаного Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, виходячи з системного тлумачення наведених правових положень вбачається, що за арешт може бути накладений виключно на майно та кошти особи, яка є боржником у відповідному виконавчому провадженні.

Водночас, оскаржуваним рішення держаного виконавця було накладено арешт не на майно ОСОБА_2, як боржника у виконавчому провадженні, а на майно ТОВ «Мисливські стежки», пропорційне частці ОСОБА_2 у статутному капіталі такого товариства.

В контексті наведеного необхідно звернути увагу на те, що відповідно до приписів статті 80 Господарського кодексу України (далі - ГК України), товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

А відповідно до ч. 1 статті 85 ГК України, господарське товариство є власником, в тому числі, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.

При цьому, як вбачається з Статуту ТОВ «Мисливські стежки», ОСОБА_2 є учасником ТОВ «Мисливські стежки», що володіє часткою у статутному капіталів Товариства в розмірі 22,68% на суму 862 000, 00 грн.

Згідно з п.п. 5.2, 5.5 Статуту ТОВ «Мисливські стежки», Товариство є власником належного йому майна, до якого включаються, в тому числі, грошові активи та майно, передане йому учасниками у власність.

Товариство не несе відповідальності за зобов'язаннями учасників.

Водночас, відповідно до статті 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що учасник господарського товариства, яким є ТОВ «Мисливські стежки», і саме господарське товариство є самостійними і відокремленими один від одного суб'єктами права власності і учасниками господарських правовідносин. ТОВ «Мисливські стежки» як юридична особа є власником майна, переданого йому у власність, в тому числі, учасником ОСОБА_2, тоді як сам ОСОБА_2, відповідно до статті 167 ГК України, володіє лише корпоративними правами щодо такого господарського товариства.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не є власником майна, пропорційного його частці у статутному капіталі ТОВ «Мисливські стежки», в той час як ТОВ «Мисливські стежки», яке є власником такого майна, не є стороною виконавчого провадження № 52077143, в межах якого було прийнято оскаржувану постанову, та беручи до уваги те, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути накладений лише на майно боржника у виконавчому провадженні, суд вважає оскаржувану постанову державного виконавця протиправною та такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

При цьому колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на вимоги п. 1 ч. 1 статті 32 та ч. 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 32 Закону, заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Як було встановлено вище, у ТОВ «Мисливські стежки» не перебуває майно ОСОБА_2, оскільки після здійснення ним вкладу в статутний капітал такого товариства відповідне майно перейшло у власність ТОВ «Мисливські стежки», внаслідок чого ОСОБА_2 отримав відповідні корпоративні права, які не є об'єктом регулювання Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, згідно з ч. 6 статті 52 вказаного Закону, у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Разом з тим, відповідачем, в контексті встановлених судом обставин відсутності у ТОВ «Мисливські стежки» майна, належного ОСОБА_2, не було надано доказів перебування у спільній власності вказаних суб'єктів будь-якого майна, на яке було накладено арешт та оголошено заборону його відчуження відповідно до приписів оскаржуваного рішення.

Також відповідачем не було надано відповідного рішення суду, прийнятого за поданням державного виконавця, як це передбачено наведеним правовим положенням.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 128, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливські стежки» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 вересня 2016 року у виконавчому провадженні № 52077143, якою накладено арешт на майно товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливські стежки» пропорційне частці ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливські стежки», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 24 017 386, 53 грн.

Присудити за рахунок асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливські стежки» понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда