Справа № 820/4271/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
"25" жовтня 2016 р. № 820/4271/16
Харківський окружний адміністративний суд у складі
Головуючого судді Спірідонов М.О.
за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про зобов`язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 видати наказ про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про стройовій частині від 12.05.2016 року № 120, в якому встановити ОСОБА_1 календарну вислугу років у Збройних Силах України з урахуванням терміну навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою , тобто з урахуванням 2 років 9 місяців 24 днів - періоду з 20.08.1995 року по 13.06.1998 року.
У судовому засіданні позивач та його представник заявлений адміністративний позов підтримали у повному обсязі просили позовні вимоги задовольнити пославшись на те, що на виконання рішення суду від 07.07.2008 року по справі 2а-2890/08 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 124 від 18.06.2009 року позивачеві встановлено початок проходження військової служби-день зарахування до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою -20.08.1995 року. Проте під час видання наказу по стройовій частині від 12.05.2016 року № 120 щодо встановлення вислуги років командуванням військової частини відповідача не враховано вказану вище постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року по справі 2а-2890/08 та визначено початком строку 25.07.1998 , внаслідок чого відбулося зменшення календарного виміру строку військової служби на 2 роки 9 місяці 24 дні, чим порушено права позивача.
Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав, зазначивши, що позивача звільнено з військової служби у запас на підставі ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу)від 14.04.2016 року № 115, в якому початок перебігу строку перебування позивача на військовій служби обраховано з 25.07.1998 року. Тобто при виданні означеного наказу не враховано до вислуги років позивача час його навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у період з 20.08.1995 року по 13.06.1998 року. Відповідно до положень пп.2.1.6 п.2.1. Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затверджених наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 року № 200 наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ, виданий на правах єдиноначальності, який містить норми, обов`язкові до виконання підлеглими, а отже командир військової частини НОМЕР_1 не наділений повноваженнями щодо внесення змін до наказів Генерального штабу.
Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, суд встановив наступні обставини.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року в адміністративній справі 2а-2890/08 задоволено позовні вимоги позивача до в/ч НОМЕР_2 та зобов`язано командира частини встановити початком проходження військової служби ОСОБА_1 день зарахування до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою -20.08.1995 року, зобов`язано видати наказ по стройовій частині про зарахування термін навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний стаж військової служби та у стаж безперервної служби в ЗС України, провести перерахунок вислуги років та вважати початком проходження військової служби день зарахування до Чернігівського військового ліцею 20.08.1995 року. На виконання вказаного рішення командиром військової частини НОМЕР_2 виданий наказ від 18.06.2009 року № 124 а.с.12-14
14.04.2016 року наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від року № 115 позивача звільнено з військової служби у запас та визначено, що він перебуває у Збройних силах України з 25.07.1998 року.
На підставі цього рішення командиром військової частини НОМЕР_3 виданий наказ по стройовій частині № 120 від 12.05.2016 року, яким позивача звільнено у запас ЗС України за станом здоров`я (п. «б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 17 календарних років в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до постанови КМ України від 17.07.1992 року № 393.
У судовому засіданні як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем безпідставно не взяте до уваги постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року в адміністративній справі 2а-2890/08
З цього приводу суд зазначає наступне. Згідно п.п.2.3.2 п.2.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 16.09.2013 року № 200 у ЗС України у межах наданих повноважень видаються накази з питань щодо звільнення військовослужбовців з військової служби відповідно до номенклатури посад.
Відповідно до ч.3 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153 звільнення військовослужбовців у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Судовим розглядом встановлено, що на виконання означених вище положень позивача, який проходив військову службу на час звільнення у званні «майор» звільнено з військової служби в запас на підставі ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до наказу начальника Генерального штабу ЗС України, де зазначено дату початку перебування позивача на військові службі 25.07.1998 року.
Отже, наказ Генерального штабу № 135 від 14.04.2016 року за своєю суттю є підставою для припинення правовідносин між позивачем та відповідачем, яке оформлено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2016 року № 120.
Суд зазначає, що в судовому засіданні позивачем було зазначено, що наказ Генерального штабу № 135 від 14.04.2016 року він не оскаржує та з ним погоджується.
Відповідно до ст.29, 32 Статуту внутрішньої служби ЗС України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Військовослужбовці у військовому званні «генерал-полковник» за своїм військовим званням є начальниками для старших офіцерів.
Статутом передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний беззастережно виконувати накази командирів (начальникові) абз.4 ст.11; єдиноначальність є одним із принципів будівництва, керівництва Збройними Силами України і полягає в наданні командирові (начальникові) права віддавати накази (абз.3 ст.28); начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання; підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу і ставитися до нього з повагою (ст.30)
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідач не наділений повноваженнями, щодо самостійного внесення змін до наказів командування по особовому складу.
У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в судовому засіданні доведено, що прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах наданих повноважень, у спосіб, визначений законодавством, а отже адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.
Якщо суб`єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова у повному обсязі виготовлена 31 жовтня 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.