Справа № 464/7311/16-а
Суддя: Чорна С. З.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/7311/16-а
пр.№ 2-а/464/337/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(скорочена)

25 жовтня 2016 року суддя Сихівського районного суду м.Львова Чорна С.З., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 30.03.2016р. та зобовязати відповідача відновити з 30.03.2016р. виплату призначеної пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова та з березня 2013 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак, з 01.04.2015р. відповідачем припинено виплату даної пенсії з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015р. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки з 01.06.2015р. відпали обставини, які б перешкоджали отримувати пенсію по інвалідності, а тому просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 30.09.2016 року у справі відкрито скорочене провадження.

Відповідач надав суду письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, так як вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки пенсія по інвалідності позивачу не виплачується на підставі Закону України від 24.12.2015 № 911-VІІІ «По внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності до ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини, вважаю, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, 16.05.1967р.н., перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова як інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання, одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно наданих представником позивача відомостей, з 01.04.2015р. управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова припинено виплату позивачу ОСОБА_1 даної пенсії з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015р., що стало підставою для оскарження представником позивача таких дій відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із записів трудової книжки позивач являється держаним службовцем та працює на посаді заступника начальника управління податків і зборів з юридичних осіб ДФС у Львівській області. Відтак, у звязку із набранням чинності з 1 квітня 2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в період з 1 квітня 2015р. по 31 грудня 2015р. пенсія, призначена позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не виплачувалась.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими чинними нормативними актами.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII1 від 02 березня 2015 року (далі Закон № 213-VIII від 02 березня 2015 року), відповідно до якого були внесені зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно яких: тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п.2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В той же час, відповідно до п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом цієї правової норми, чітко визначено подію з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

З огляду на вказане, необхідно констатувати, що вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення, і відповідно пенсії за цими Законами не призначались.

У відповідності до положень ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішення в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначені обставини були встановлені постановою Сихівського районного суду м.Львова від 29.02.2016 року, відповідно до якої позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова задоволено та зобовязано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова відновити з 8 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Аналогічна норма міститься у ст.37 Закону України «Про державну службу».

Як вбачається із матеріалів справи з 01 січня 2016 року позивач продовжує працювати на посадах та на умовах визначених Законом України «Про державну службу», і в цей період ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування» та ст.37 Закону України «Про державну службу» містять застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На момент припинення виплати пенсії позивачу, також і на момент розгляду справи в суді, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, норми ст.37 Закону України «Про державну службу» є діючими і такими, що не визнанні неконституційними.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач, припиняючи позивачу виплату пенсії з 01 січня 2016р. діяв на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а обмеження щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам прямо передбачені законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є безпідставними та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.37 Закону України «Про державну службу», Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та керуючись ст.ст.1, 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобовязання відновити виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ? відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Чорна С.З.