Справа № 815/1060/16
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1060/16

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря: Авраменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Південної виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року по справі за позовом Державного підприємства "Підприємство Південної виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)" до Державної фінансової інспекції в Одеській області, 3 особа - Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області про визнання незаконними та скасування пунктів вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2016 року Державне підприємство "Підприємство Південної виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)" звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5 вимоги про усунення порушень законодавства №15-08-23-14-1007 від 01.02.2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року відмовлено у повному обсязі в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Державне підприємство "Підприємство Південної виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)" подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на протиправності пунктів 3, 4, 5 вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області про усунення порушень законодавства №15-08-23-14-1007 від 01.02.2016 року. Також Державне підприємство "Підприємство Південної виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)" зазначає, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 28.09.2015 року по 21.12.2015 року відповідно до п. 1.2.6.2 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Одеській області на ІІІ квартал 2015 року, на підставі направлень, виданих начальником ДФІ в Одеській області, ревізійною групою проведено ревізію фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Підприємство Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)» за період з 01.07.2012 року по 31.08.2015 року.

За результатами проведеної ревізії складено акт про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Підприємство Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)» за період з 01.07.2012 року по 31.08.2015 року» від 28.12.2015 року № 08-11/106, в якому відображені виявлені ДФІ в Одеській області порушення зі сторони ДП «Південна виправна колонія (№51)» (а.с. 65-103), який підписано посадовими особами об'єкту контролю із запереченнями, висновки на заперечення (які не прийняті) відправлені листом від 29.01.2016 року № 15-08-23-14/914.

01 лютого 2016 року на адресу ДП «Південна виправна колонія (№51)» ДФІ в Одеській області надіслано вимогу щодо усунення порушень законодавства № 15-08-23-14/1007 (а.с. 15-16). Письмова вимога, на підтвердження наявності порушень та недоліків у фінансово-господарській діяльності ДП «Південна виправна колонія (№51)», містить посилання на акт ревізії від 28.12.2015 року № 08-11/106 та висновки викладені в ньому.

Відповідно до пункту 3 вказаної вимоги встановлено, що в порушення вимог ч. 3 ст. 151 Кодексу законів про працю України (зі змінами) та п. 3.2 Положення про преміювання рядового та начальницького складу Підприємства (Додаток № 7 до Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 51) та ДП « Підприємство Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 51)» на 2013-2016 роки при наявності дисциплінарних стягнень (догани, суворої догани) начальницькому складу працівників Підприємства (п. 4.2.7 Колективного договору) необґрунтовано було нараховано та виплачено премії, чим завдано матеріальної шкоди підприємству на загальну суму 12 387,16 грн.

Пунктом 4 вказаної вимоги визначено, що в порушення пп. 7.1 Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ Державної кримінально-виконавчої служби, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 03.10.2004 року № 190 та п. 4.1.6 Колективного договору Підприємства необґрунтовано нараховано та виплачено працівникам, які відповідно до обов'язків посадових інструкцій безпосередньо не залучалися до роботи з засудженими, підвищення посадового окладу за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими у розмірі 30 % працівникам, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Підприємству на загальну суму 111 427, 11 грн.

Пунктом 5 оскаржуваної вимоги визначено, що в порушення вимог ст. 102-1 Кодексу законів про працю України, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03.04.1993 року № 245, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством фінансів України від 25.06.1993 року №43, у липні-грудні 2012 року безпідставно нарахована та виплачена заробітна плата (0,25 % посадового окладу) за фактично невідпрацьований час зовнішнім сумісникам, чим завдано матеріальної шкоди Підприємству на загальну суму 19 842,01 грн.

Не погодившись з вищезазначеними порушеннями, виявленими відповідачем в ході проведення ревізії та відповідно з висновками акту ревізії в частині цих порушень, вважаючи пункти 3, 4 та 5 письмової вимоги № 15-08-23-14/1007 від 01.02.2016 року ДФІ в Одеській області незаконними та необґрунтованими, позивач оскаржив їх у судовому порядку, вимагаючи визнання незаконними та скасування пунктів 3, 4, 5 вимоги ДФІ в Одеській області № 15-08-23-14/1007 від 01.02.2016 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що виявлені в ході перевірки контролюючим органом збитки, мають відшкодовуватись у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом, а відтак, як і правильність їх обчислення та можливість повернення майна, так і правильність визначення відповідальних осіб за виявлені в ході ревізії порушення повинен перевіряти суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державна фінансова інспекція України утворена відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року № 1085/2010 шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Відповідно до п.п. 15 п. 6 цього Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Згідно з Положенням про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.10.2011 року № 1236, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 2011 р. за № 1212/19950 (надалі, положення № 1236), Державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній фінансовій інспекції України (далі - Держфінінспекція) та є її територіальними органами.

Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна, так само як і правильність визначення відповідальних осіб за виявлені в ході ревізії порушення перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 року № 21-40а14, від 13.05.2014 року № 21-89а14, від 18.09.2014 року № 21-332а14.

При цьому, частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Південної виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51)"залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв