Справа № 807/1574/16
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

31 жовтня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1574/16

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до Міський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови в частині,-

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови від 08 вересня 2011 року в частині накладення арешту на майно, а саме кваритири під номером 2 (два) яка розташована за адресою: Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Івана Франка, буд.86.

Позов мотивований тим, що 19.02.2007 року ОСОБА_2 уклала з АКІБ "Укрсибанк" Кредитний договір № 0. В забезпечення належного виконання зобовязання за Креедитним договром був укладений іпотечний договір від 19.02.2007 року, в якості забезпечення зобов'язання передано наступне майно під номером 2 (два) яка розташована за адресою: Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Івана Франка, буд.86.

11 червня 2012 року, АКІБ "Укрсибанк" відступило ТОВ "Кей Колект" відповідно до Договору факторингу № 4 свої права вимоги за забовязаннями Позичальника за кредитним договором. 19 липня 2016 року позивачу при зверенні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки зі Іпотечним договором від 19 лютого 2007 року накладено арешт постановою від 08 вересня 2011 року, яка видана Мукачівським відділом ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції.Суть порушеного права, як стверджє позивач, заключається в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпечного іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Позивач не є стороною виконавчого провадження та не є учасником виконавчого провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.2 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі, якщо відсутні підстави, в тому числі, для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України №3 від 13 грудня 2010 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" передбачено, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Позивач вправі оскаржити дії ДВС та його рішення, якщо такі дії та рішення не пов'язані зі спором про право на арештоване майно. Дана позиція відповідає вимогам п. 24 абз. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, згідно якої слідує, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Такий позов залежно від суб'єктного складу сторін спору розглядається за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною третьою статті 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Враховуючи викладене, визначений позивачем спосіб відновлення порушеного права не призведе до вирішення спору.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Отже, саме по собі оскарження дій органу ДВС, які виразились у накладенні арешту на майно, не є захистом публічного порядку, воно не відновлює прав позивача на це майно.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З аналізу вищенаведених законодавчих приписів та фактичних обставини справи, слід дійти висновку, що розгляд даної справи повинен відбуватися за правилами цивільного або господарського судочинства, залежно від статусу сторін, а не суду адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись , ст. ст. 109, 165 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до Міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови в частині накладення арешту на майно.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В. Скраль