Справа № 826/14343/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2016 року 09:00 №826/14343/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа без самостійних вимог на предмет споруГоловного управління Національної поліції у місті Києві Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві
про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 01.09.2016 №737 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції;

- поновити на службі в поліції на посаді заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві - ОСОБА_1 з відновленням спеціального звання «майор поліції» з 01 вересня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем порядку проведення атестації ОСОБА_1, оскільки законом не передбачено проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції. З огляду на викладене, на думку позивача, оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Головне управління Національної поліції у місті Києві проти позову заперечувало, мотивуючи тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями законодавства України.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив здійснювати розгляд за його відсутності, письмових заперечень проти позову не надав.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07 листопада 2015 року наказом Головного управління Національної поліції у Донецькій області № 3 о/с «По особовому складу», відповідно до п. 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та на підставі заяви від 07 листопада 2015 року, ОСОБА_1 (НОМЕР_1) призначено на посаду виконуючого обов'язків начальника Першотравневого відділення поліції Маріупольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з присвоєнням спеціального звання «майор поліції».

Згідно наказу від 23 травня 2016 року № 480 о/с «Щодо особового складу», призначено майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_3), який прибув з Головного управління Національної поліції у Донецькій області, заступником начальника управління поліції - начальником відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції, без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно», з посадовим окладом 3 450 гривень, із 20 травня 2016 року.

Між тим, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві від 15 грудня 2015 року № 11 «Про створення атестаційних комісій Головного управління Національної поліції у м. Києві» створено атестаційні комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві, затверджено їх персональний склад, а також вирішено провести атестування поліцейських Головного управління Національної поліції у місті Києві в період з 15 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року.

Наказом відповідача від 18 березня 2016 року № 226 «Про продовження строку атестування поліцейських», атестування поліцейських Головного управління Національної поліції у місті Києві продовжено до 31 березня 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 01 вересня 2016 року № 737 о/с «Щодо особового складу» майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_2), заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції, звільнено зі служби в поліції згідно п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою прийняття вказаного наказу зазначено: атестаційний лист ОСОБА_1 з висновком атестаційної комісії від 19 липня 2016 року.

З наявного в матеріалах справи атестаційного листа ОСОБА_1 вбачається, що він за період проходження служби в органах внутрішніх справ зарекомендував себе позитивно, як ініціативний та грамотний керівник. До виконання своїх службових обов'язків ставиться сумлінно, вольовий, наполегливий у досягненні мети. Знає та вірно застосовує у своїй практичній діяльності вимоги діючого законодавства, нормативно-правових актів МВС України, які регламентують діяльність Національної поліції. Суворо дотримується правил трудового розпорядку та правил етики. Дисциплінарних стягнень не має.

У розділі ІІ «Висновки прямого керівника» заступником начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві зроблено запис - «Займаній посаді відповідає».

За результатами тестування на загальні здібності та навички і на знання законодавчої бази ОСОБА_1 набрав 9 та 10 балів відповідно.

Відповідно до розділу IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)»: 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (даті також - Закон).

Відповідно до п. 9, 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Суд зазначає, що вказаним Законом передбачена альтернатива вибору для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

При цьому, прийняття таких осіб на службу до поліції свідчить про відповідність таких осіб вимогам до поліцейських, визначеним Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 57 Закону, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно ч. 2 статті 57 Закону, атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування містяться в п. 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція №1465).

Відповідно до ч. 3-5 статті 57 Закону, атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками. Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства, суд прийшов до висновку, що прийняття рішення про проведення атестування відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестування може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому такі підстави для проведення атестування, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестування для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Зазначена позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 11 березня 2014 року у справі № 21-13а14.

Згідно з пп. 2 п. 1 розділу IV Інструкції № 1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестування, що передбачені ч. 2 статті 57 Закону.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних наказів якими, на виконання пп. 2 п.1 розділу IV Інструкції № 1465, затверджено списки поліцейських, які підлягають атестуванню та до яких включено позивача.

Відповідачем, в ході розгляду справи, не наведено підстав для проведення атестування позивача, передбачених ч. 2 статті 57 Закону та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що позивач мав бути призначений на вищу посаду без проведення конкурсу, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності, наприклад, за станом здоров'я чи у зв'язку з невиконанням службових обов'язків.

У спірних правовідносинах встановлено, що позивач прийнятий на роботу в поліцію як особа, яка виявила бажання проходити службу в поліції, шляхом видання наказу про призначення за його згодою на відповідну посаду (а не шляхом проходження конкурсу на посади), як визначено п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про Національну поліцію».

Так, наказом Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 3 о/с «По особовому складу», відповідно до п. 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено позивача, як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування.

У вказаному вище наказі міститься словосполучення «в порядку переатестування», однак, суд звертає увагу, що норми Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення», не передбачають процедури переатестування та не встановлюють додаткових підстав для атестування.

Отже, посилання в наказі ГУ НП в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 3 о/с «По особовому складу» на не передбачену зазначеним Законом процедуру переатестування не може створювати правових наслідків та не приймається судом до уваги.

В той же час, аналізуючи висновок атестаційної комісії про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до ч. 3 статті 2 КАС України, встановлює, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Разом з тим, відповідачем в ході розгляду справи не лише не наведено мотивів, якими керувалися члени атестаційної комісії при прийнятті до уваги або відхиленні обставин, в контексті ділових, професійних якостей позивача, його освітнього та кваліфікаційного рівнів тощо, що мають значення для прийняття рішення, але і не наведено відповідного обґрунтування, яке стало підставою для висновку про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист не містить негативної інформації стосовно позивача, оскільки безпосередній керівник позивача характеризує його виключно позитивно.

В запереченнях проти позову відповідач зазначив про те, що атестаційною комісією були враховані такі критерії: повнота виконання функціональних обов'язків та показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки, наявність заохочень і дисциплінарних стягнень; результати тестування.

Згідно тверджень відповідача, зазначені документи у своїй сукупності, всебічно і повно були досліджені центральною атестаційною комісією Національної поліції України, яка дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Суд не погоджується із вказаними твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Згідно п. 20 розділу IV Інструкції № 1465, усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

При цьому, відповідачем до письмових заперечень проти позову не надано відповідний протокол атестаційної комісії, з якого можливо було б встановити які саме питання досліджувались під час процедури атестування позивача, що в свою чергу дало підстави зробити висновок про його службову невідповідність.

Під час розгляду справи судом було досліджено особисту справу ОСОБА_1, з якої вбачається що останній має стаж служби в органах внутрішніх справ 12 років; за час проходження служби зарекомендував себе сумлінним працівником, неодноразово отримував подяки, нагороди, тощо; має достатній рінь професійної підготовки та є учасником бойових дій; діючі дисциплінарні стягнення відсутні; за висновком прямого керівника займаній посаді відповідає.

Відповідно до атестаційного листа від 19 липня 2016 року позивач за наслідками тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та тестування на загальні здібності та навички набрав 9 та 10 балів відповідно з 60 можливих, що є меншими мінімально встановлених балів, які становлять 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички згідно до п. 10 розділу IV Інструкції № 1465.

Проте, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що не набрання мінімальних балів за наслідками тестування не є безумовною підставою для прийняття рішення про невідповідальність поліцейського займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність.

Таким чином, суд вважає, що рішення атестаційної комісії відносно позивача прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, зокрема: професійних якостей, освітнього рівня, фізичної підготовки позивача.

Одночасно суд зазначає, що пунктом 24 розд. ІV Інструкції №1465 встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді та висновок апеляційної атестаційної комісії про залишення скарги поліцейського з вказаного приводу без задоволення, підлягає обов'язковому виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону (через службову невідповідність).

Наведене свідчить про те, що у спірних правовідносинах припинення проходження публічної служби поліцейським являє собою комплекс послідовних, чітко визначених чинним законодавством дій, які можуть порушувати права позивача з боку суб'єкта владних повноважень у своїй сукупності.

Суд зазначає, що самостійне скасування рішення атестаційної комісії без скасування рішення ГУ Національної поліції у м. Києві до поновлення таких прав призвести не може, і навпаки, рішення ГУ Національної поліції у місті Києві також не може бути скасовано без надання оцінки правомірності рішення атестаційної комісії на підставі якого його видано.

У відповідності до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на викладене вище, суд з метою належного захисту прав позивача у даній справі вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з урахування встановлених обставин визнати протиправними та скасувати рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві, в частині висновку про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Разом з тим, згідно з п. 5 ч. 1 статті 77 Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

В свою чергу, визначення терміну «службова невідповідність» Закон не надає, тим не менше, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Метою проведення атестування для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, в контексті норм Закону та Інструкції № 1465, звільнення через службову невідповідність може бути застосоване як вид дисциплінарного стягнення, про що також зроблено аналогічний висновок у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2014 року у справі № 21-13а14.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 19 Закону, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Як встановлено судом, на момент прийняття оскаржуваного рішення Дисциплінарного статуту Національної поліції України ще не затверджено, з огляду на що, керуючись аналогією закону, суд вважає за можливе застосувати до спірних відносин звільнення норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, відповідно до змісту статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, суд вважає, що поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі п. 5 ч. 1 статті 77 Закону лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з тим відповідачем не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення; суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів, які б вказували на невідповідність позивача займаній посаді, наприклад акт відповідного службового розслідування, документи, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З урахуванням викладеного, зважаючи на незаконність проведення атестації позивача та встановлену судом протиправність рішення атестаційної комісії, суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за п. 5 ч. 1 статті 77 Закону відбулось незаконно, у зв'язку з чим наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 01 вересня 2016 року № 737 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в поліції визнається протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, позивача належить поновити на посаді заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві - ОСОБА_1 з відновленням спеціального звання «майор поліції».

У відповідності до ч.3 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі -Порядок), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт «з» пункту 1). У відповідності до частини 3 пункту 3 Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції у м. Києві від 05.10.2016 №3525 грошове забезпечення за останні два повних місяця роботи (липень, серпень) позивача складає 16 307,59 грн., відповідно середньоденний розмір грошового забезпечення складає 379,25 грн. (16 307,59 грн. (грошове забезпечення за останні два повних місяця роботи (липень, серпень) / 43 (кількість робочих днів у липні 2016 року (21 день) та серпні 2016 року (22 дні).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, в даному випадку з 02 вересня 2016 року по 27 жовтня 2016 року, що становить 39 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, становить 14 790,75 грн. (379,25 х 39).

Отже, суд з метою належного захисту прав позивача у даній справі вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з урахування встановлених обставин стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2016 року по 27 жовтня 2016 року у вигляді середнього заробітку у розмірі 14 790,75 грн. без урахування відрахувань з нього податку з доходів фізичних осіб та соціального внеску.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з відновленням спеціального звання «майор поліції» з 01 вересня 2016 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7 964,25 грн. без урахування відрахувань з нього податку з доходів фізичних осіб та соціального внеску підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163, 256 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19.07.2016 в частині висновку про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 01.09.2016 №737 о/с в частині звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції.

4. Поновити на службі в поліції на посаді заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві - ОСОБА_1 з відновленням спеціального звання «майор поліції» з 01 вересня 2016 року.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 14 790 (чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто) грн. 75 коп.

6. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника управління поліції - начальника відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з відновленням спеціального звання «майор поліції» з 01 вересня 2016 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7 964 (сім тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 25 коп без урахування відрахувань з нього податку з доходів фізичних осіб та соціального внеску.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова, відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 статті 256 КАС України, підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський