Справа № 815/7260/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 жовтня 2016 року м. Київ К/800/28079/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення від 26.10.2015 р. №715-15 та зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що позивач є громадянином Демократичної республіки Конго, уродженець м. Кіншаса, за етнічною групою - баконго, за віросповіданням - християнин, за сімейним станом - не одружений, має сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає в м. Кіншаса. 27.08.2010 р. позивач вибув з батьківщини авіарейсом м. Кіншаса (ДР Конго) - м. Лібревіль (Габон) - м. Касабланка (Марокко), далі авіарейсом м. Касабланка (Марокко) - м. Стамбул (Туреччина) - м. Київ (Україна) на підставі національного паспорту та студентської візи НОМЕР_1. Державний кордон України перетнув 29.08.2010 р. легально та на території України вступив до Луганського національного аграрного університету на підготовчий факультет (2010-2011 роки), після чого навчався на першому курсі зазначеного ВНЗ на будівельному факультеті. У 2012 році відрахований.

02.09.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною звернення за захистом позивач зазначив побоювання повертатись на батьківщину через ймовірну загрозу його життю з боку влади, так як він був членом опозиційної політичної партії "Християнська демократія", яка виступала проти діючої влади ДР Конго, та займався пропагандою в районі Сайо м. Кіншаса.

31.08.2015р. Управлінням у справах біженців ГУДМС України в Одеській області складений висновок про відмову позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Державної міграційної служби України від 26.10.2015р. №715-15 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України"Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, що його життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і він не може чи не бажає повернутися до своєї країни внаслідок зазначених побоювань, а тому відповідачем прийнято обґрунтоване, правомірне, в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини, рішення від 26.10.2015 р. №715-15 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Крім того, встановлені розбіжності в поясненнях позивача, зокрема, обґрунтування причин неможливості повернення його в країну походження: позивач не зміг підтвердити документально власне членство в партії, членство його родини чи викрадення його матері та брата; в підтвердження інформації про викрадення його родичів позивач посилається на твердження зниклого безвісти двоюрідного брата, який про викрадення дізнався від своєї сестри; позивач не може надати інформації щодо його обов'язків, як члена політичної партії, а також не володіє інформацією щодо його безпосереднього лідера комуни; під час анкетування позивач стверджував, що його мати та брат були членами опозиційної партії, мали членські квитки, однак і вказує, що жодного разу не бачив членських квитків, які належали йому чи іншим членам його родини; під час проведення анкетування 02.09.2013 р. позивач зазначив, що не володіє інформацією про місцезнаходження його сестри, сина та матері сина, тоді як в протоколі співбесіди від 19.09.2013 р. ОСОБА_1 вказав, що його сестра, син та мати сина проживають в м. Кіншаса та їм нічого не загрожує; також, в протоколі співбесіди від 19.09.2013 р. позивач підтвердив, що під час перебування в країні походження не зазнавав будь-яких політичних переслідувань.

В касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що судові рішення прийняті без вивчення інформації по країні походження, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак