Справа № 808/1235/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2016 рокусправа № 808/1235/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року

у справі №808/1235/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у Запорізький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання наказом призначити службове розслідування по скарзі від 02 березня 2016 року.

Запорізьким окружним адміністративним судом ухвалою від 03 червня 2016 року відкрито провадження у справі.

08 серпня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява (доповнення) ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області Коробова О.М., першого заступника начальника Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області начальника слідчого управління Гребеннікова О.П., треті особи Голова Національної поліції України Деканоідзе Х., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними висновку від 31 березня 2016 року №Г-16, бездіяльності відповідачів щодо звільнення ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зобов'язання видати письмовий наказ про звільнення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року відмовлено у прийнятті заяви про зміну позовних вимог.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року щодо відмови у прийнятті заяви про зміну позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, виклала заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 09 серпня 2016 року, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалу, розглянути змінені позовні вимоги по суті, прийняти відвід судді першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.

Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до змісту частини 1 статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог; до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною 1 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову.

Зміна позову повинна стосуватися тих спірних правовідносин, які вже винесені на розгляд і вирішення суду. Нею не повинно підмінюватися подання нового адміністративного позову, що не пов'язаний зі справою.

Суд при вирішенні питання про задоволення клопотання про зміну позовних вимог повинен перевірити, чи така зміна підстав або предмету позову стосується спірних правовідносин у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача, а зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача.

Зміна предмету адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред'явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому підставою позову є обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з відповідними позовними вимогами до відповідача. Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Так, первинними позовними вимогами є вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, що виразилася в ухиленні від здійснення службової перевірки та реагування на бездіяльність слідчого та його керівника, заміни слідчого, доручення кримінального провадження іншому слідчому, надання письмових вказівок та про зобов'язання наказом призначити службове розслідування по скарзі від 02 березня 2016 року.

За доводами первісного позову, після отримання обґрунтованої інформації про неналежне, на думку позивача, злочинне невиконання професійних обов'язків службовцями ОСОБА_5 і ОСОБА_6, відповідач зобов'язаний призначити службове розслідування, за результатами якого прийняти рішення, в тому числі про притягнення винних до дисциплінарної та кримінальної відповідальності; у відповіді на скаргу відповідач викладає неправдиву інформацію щодо проведення необхідних слідчих дій, проте слідчі дії не поводяться.

У змінених позовних вимогах, позивач просить:

- визнати протиправним висновок від 31 березня 2016 року №Г-16;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в особі ОСОБА_7, яка при отриманні обґрунтованої інформації та підтвердженої перевіркою 31 березня 2016 року №Г-16 про неналежне злочинне невиконання професійних обов'язків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ухилилася від здійснення об'єктивної службової перевірки, реагування на бездіяльність слідчого Тимощенко О.О. та його керівника, заміни слідчого Тимощенка О.О., доручення справи іншому слідчому та надання письмових вказівок у кримінальному провадженні №0000444 на проведення слідчих процесуальних дій, в тому числі допиту потерпілого, визначення шкоди та пред'явлення підозри злочинцю із зазначенням строків виконання та поставити питання у висновку про звільнення винних з лав поліції;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в особі першого заступника начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області начальника слідчого управління Гребеннікова О.П., який при отриманні обґрунтованої інформації та підтвердженої службовою перевіркою, висновком від 31 березня 2016 року №Г-16 року про неналежне злочинне невиконання професійних обов'язків службовцями ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ухилився поставити питання про звільнення винних з лав поліції;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в особі начальника Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, який при отриманні обґрунтованої інформації від 31 березня 2016 року №Г-16 від ОСОБА_7 та Гребеннікова О.П. про неналежне злочинне невиконання професійних обов'язків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ухилився реагувати у законом встановлений спосіб, а саме звільнити їх з лав поліції;

- зобов'язати відповідача начальника Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області прийняти рішення - за неналежне злочинне невиконання професійних обов'язків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, видати письмовий наказ про їх звільнення з лав поліції.

В обґрунтування змінених позовних вимог, позивачем наведені нові обставини, в обґрунтування саме нових позовних вимог, зокрема зазначено про фальсифікацію обставин у висновку перевірки від 31 березня 2016 року №Г-16 виготовленого ОСОБА_7, приховування інформації першим заступником начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області начальником слідчого управління Гребеннікова О.П., дії по перевірці здійсненні неповно, ОСОБА_7 не виконано наказ керівника від 10 березня 2016 року №426, у зв'язку з чим підлягає звільненню за шахрайство.

Отже, поданою заявою представник позивача змінює предмет та підставу позову, тому зміна ним позовних вимог виходить за межі спірних правовідносин, не є зміною заявлених позовних вимог в розумінні статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що заявлені 08 серпня 2016 року позовні вимоги можуть бути предметом окремого позову.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті заяви про зміну позовних вимог від 08 серпня 2016 року та розглянув справу за первісними позовними вимогами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із письмовим зверненням (скаргою) від 02 березня 2016 року щодо неналежного розслідування кримінального провадження №0000444 слідчим Тімощенком О.О.

У зазначеній заяві позивач просила вжити заходи реагування до слідчого Тімощенка О.О., його керівника; замінити слідчого Тімощенка О.О., доручити справу іншому слідчому та дати письмові вказівки у кримінальному провадженні №0000444 на проведення слідчих процесуальних дій, у тому числі допиту потерпілого, визначення шкоди та пред'явлення підозри злочинцю із зазначенням строків виконання; за хамське ставлення ОСОБА_9 до виконання своїх службових обов'язків звільнити з лав міліції, замінити керівника досудового слідства.

03 березня 2016 року Головним управлінням Національної поліції України в Запорізькій області зареєстровано скаргу ОСОБА_1.

04 березня 2016 року вказану скаргу передано до слідчого відділу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в Запорізькій області (а.с. 24).

10 березня 2016 року наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №426 призначено проведення службового розслідування за фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_1, проведення якого доручено старшому слідчому в ОВС СУ майору поліції ОСОБА_7, з доповіддю про результати службового розслідування до 31 березня 2016 року (а.с.42).

31 березня 2016 року складено та затверджено висновок за результатами службового розслідування по фактах, викладених у скарзі ОСОБА_1 (а.с.45-48).

Відповідно до змісту висновку, за результатами розслідування кримінального провадження №10000444 внесеного 14 березня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі матеріалів, які надійшли відносно ОСОБА_10 з державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України (невиконання судового рішення), слідчим Тимощенком О.О. 19 травня 2014 року прийнято постанову щодо його закриття на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

05 листопада 2015 року постанова про закриття кримінального провадження скасована прокуратурою Вільнянського району.

11 листопада 2015 року в порядку статті 40 Кримінального процесуального кодексу України оперативному підрозділу Вільнянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надано доручення на проведення слідчих дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_10, проведення його опитування, встановлення та допиту свідків і очевидців кримінального правопорушення.

16 березня 2016 року прокурором Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в порядку статті 36 Кримінального процесуального кодексу України надані вказівки у кримінальному провадженні.

21 березня 2016 року в порядку статті 40 Кримінального процесуального кодексу України оперативному підрозділу Вільнянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надано доручення на проведення слідчих дій щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_10, проведення його опитування щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, проведення допиту державного виконавця Грецької К.В., долучення до матеріалів провадження правовстановлюючого документа, встановлення фактичного користувача земельної ділянки.

По кримінальному провадженню №10000444 призначено іншого слідчого - слідчого слідчого відділу Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції Москаленка М.О., яким на час складання висновку проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії спрямовані на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

За результатами службового розслідування, прийнято рішення щодо:

- припинення подальшого службового розслідування;

- підтвердження фактів, викладених у скарзі в частині неналежного розслідування кримінального провадження та передчасного прийняття рішення щодо його закриття з боку слідчого слідчого відділу Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_5;

- нерозгляду питання про покарання (притягнення до дисциплінарної відповідальності) слідчого слідчого відділу Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 за допущені порушення вимог чинного законодавства, у зв'язку з тим, що порушення допущені до 07 листопада 2015 року, тобто під час проходження служби в органах внутрішніх справ;

- суворо вказати начальнику слідчого відділу Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_6 за порушення вимог статті 39 Кримінального процесуального кодексу України щодо здійснення контролю за діями підлеглих при дотриманні норм кримінального процесуального законодавства України; взяття під особистий контроль ОСОБА_6 подальший стан розслідування у кримінальному провадженні №10000444 слідчим Москаленком М.О.

Листом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 31 березня 2016 року №Г-234/6/03-2016 надано відповідь про результати розгляду скарги позивачу, який вона отримала 06 квітня 2016 року (а.с.49).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) визначено сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено порядок накладання дисциплінарних стягнень; з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

З метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення Міністерством внутрішніх справ України затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція).

Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні.

Згідно зі змістом підпункту 2.5 Інструкції, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в письмових зверненнях громадян України.

Відповідно до підпункту 2.6 Інструкції, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 8.1 Інструкції передбачено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Фактичними обставинами та матеріалами справи підтверджується, що за скаргою позивача від 02 березня 2016 року та на підставі наказу т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №426 від 10 березня 2016 року проведено службове розслідування, за результатами якого складений висновок.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником.

Згідно з частиною 3 статті 8, частиною 4 статті 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником; правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники.

Отже, накладення дисциплінарного стягнення є не обов'язком, а правом відповідної посадової особи. Тобто такій посадовій особі законом надано право у кожному випадку вирішувати на власний розсуд питання щодо необхідності накладення на винного дисциплінарного стягнення.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з частиною1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Також, суд першої інстанції вірно вказав щодо порядок притягнення до кримінальної відповідальності встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Крім того, главою 20 Кримінального процесуального кодексу України регламентований інститут слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні.

За змістом частини 1 статті 56 Кримінального процесуального кодексу України протягом кримінального провадження потерпілий має право знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України встановлений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на правовідносини щодо оскарження повноти проведення слідчих дій у кримінальному провадженні не поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Також, вимоги апеляційної скарги в частині відведення судді суду першої інстанції Стрельнікової Н.В., суд апеляційної інстанції відхиляє за необґрунтованості та безпідставності з огляду на наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 27 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статей 30, 31 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід судді заявляється безпосередньо судді і вирішується ухвалою суду, що розглядає справу.

У межах повноважень, суд апеляційної інстанції не наділений правом безпосередньо розглядати та вирішувати клопотання про відвід судді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття судом першої інстанції ухвали про залишення адміністративного позову без розгляду є необґрунтованими, оскільки така ухвала судом не приймалася, що підтверджується матеріалами справи.

Також, у матеріалах справи містяться дві заяви позивача до суду першої інстанції про надання матеріалів справи для ознайомлення від 24 червня 2016 року (з відміткою представника позивача про часткове ознайомлення з матеріалами 05 серпня 2016 року, а.с. 36) та 25 липня 2016 року (з відміткою представника позивача про ознайомлення з матеріалами та зняття їх копій 08 серпня 2016 року, а.с. 56), що спростовує твердження позивача про ненадання матеріалів справи судом першої інстанції для ознайомлення та зняття копій.

Разом з цим, в адміністративній позовній заяві (доповнення), поданій 08 серпня 2016 року до суду першої інстанції, позивачем заявлено клопотання про участь у наступних засіданнях в режимі відеоконференції.

У розписці від 08 серпня 2016 року про отримання судової повістки, представник позивача виказав прохання про вручення судом збільшених позовних вимог відповідачу 09 серпня 2016 року та зазначив про проведення судового засідання без позивача та представника 09 серпня 2016 року (а.с. 62).

Втім, розгляд судом першої інстанції заяви про зміну позовних вимог та первісних позовних вимог за відсутністю позивача, його представника не вплинув на правильність прийняття судом рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим