Справа № 461/3275/15-а,2-а/461/31/16
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 р. Справа № 876/6180/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Онишкевича Т. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання Болюк Н. В.

представника особи, яка

подала апеляційну скаргу (позивача) Остапик Я. І.

представника відповідача Коржевич У. Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Львівського національного університету ім. Івана Франка на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2016 року у справі №461/3275/15 - а (провадження №2 - а/461/31/16) за адміністративним позовом Львівського національного університету ім. Івана Франка до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування ухвали, -

УСТАНОВИВ:

Львівський національний університет ім. Івана Франка звернувся до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Львівської міської ради (треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.) і просив визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 18 вересня 2014 року №3884 «Про надання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1».

Позовні вимоги мотивував тим, що виділення земельної ділянки під будівництво готельно - офісного комплексу у подвір'ї по АДРЕСА_1 порушує вимоги законодавства щодо пожежної безпеки, що в свою чергу створює загрозу навчальному корпусу університету. Надання земельної ділянки під будівництво готельно - офісного комплексу порушує вимоги державних будівельних норм щодо розміщення будівель навчальних закладів. Також, Земельний кодекс України не передбачає надання у власність громадян земельних ділянок для будівництва та обслуговування громадських будівель та споруд чи земельних ділянок для будівництва та обслуговування готельно - офісного комплексу. Земельні ділянки підлягають продажу виключно на конкурентних засадах. Тобто, вважає, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог ст. ст. 116, 118, 121, 134 Земельного кодексу України

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2016 року провадження в адміністративній справі закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що ухвала Львівської міської ради не належить до ненормативних актів з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки на підставі такої ухвали не може бути виданий державний акт про право власності на земельну ділянку. Також, на підставі ухвали не може бути укладено договір оренди. Тобто, висновок суду першої інстанції, що відповідач при винесенні спірного рішення не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права. Тому спір у цій справі є публічно - правовим, і відповідно, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги і просить задовольнити із зазначених в апеляційній скарзі підстав.

Представник відповідача погодилася з апеляційною скаргою і вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків.

Треті особи в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку про дату час та місце судового засідання апеляційного суду. При цьому, від вказаних осіб відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі і апеляційним судом не визнавалася обов'язковою участь третіх осіб в апеляційному розгляді справи. Тому неприбуття вказаних осіб відповідно до ст. 196 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, доводи в судовому засіданні представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що прийняте міською радою спірне рішення (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Проте колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням такого.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції визначена як переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно - правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім цього, згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного кодексу України.

Надання земельних ділянок у користування відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України здійснюється органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблення яких здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування.

З огляду на вказані вище обставини, положення відповідних статей Кодексу адміністративного судочинства України, а також Земельного кодексу України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є наданням земельної ділянки у користування. Тобто, відповідач при винесенні спірного рішення діяв як суб'єкт владних повноважень через реалізацію своїх контрольних функцій у сфері управлінської діяльності. Тому даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду і, відповідно, не підлягає розглядові в порядку, визначеному ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, як спір про захист цивільних прав особи, що виникають із земельних відносин.

Відповідно до вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

На підставі системного аналізу вказаних правових норм, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам, оскільки при її постановленні не дотримані процесуальні норми.

Порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи та невідповідність висновків суду обставинам справи згідно ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Тому, апеляційна скарга підлягає до задоволення: оскаржувану ухвалу суду слід скасувати, а матеріали справи - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 204, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Львівського національного університету ім. Івана Франка задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2016 року у справі №461/3275/15 - а (провадження №2 - а/461/31/16) скасувати.

Матеріали справи за адміністративним позовом Львівського національного університету ім. Івана Франка до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування ухвали направити до Галицького районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Клюба

судді: Т. В. Онишкевич

І. О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено 25 жовтня 2016 року