Справа № 802/1468/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 жовтня 2016 р. Справа № 802/1468/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: Черпітяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-343-17 від 05.08.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана вимога про сплату боргу по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є незаконною, оскільки позивач здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування і є пенсіонером. Вказане і стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що згідно положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують згідно із законом пенсію або соціальну допомогу, в той час як позивач отримує пенсію за вислугу років, тому положення зазначеного закону до нього не застосовуються.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 07.11.1999 року ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугою строків служби (за вислугу років) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та не заперечується сторонами по справі. Також є фізичною особою-підприємцем та знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Крім того, як зазначив у судовому засіданні позивач, він ще не досяг пенсійного віку.

16.06.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області позивачу видана довідка №6449/Г/02-28-13-03-15 про відсутність у нього станом на 16.06.2016 року заборгованості зі сплати єдиного внеску по основному платежу, але рахується умовно сформована штрафна санкція за несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 2354,71 грн. та пеня - 7693,79 грн.

21.06.2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування єдиного внеску управління податків і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області проведено камеральну перевірку (несвоєчасна сплата по ЄСВ) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 та встановлено несвоєчасну сплату ним єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

21.06.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а саме: штрафу у розмірі 860,45 грн. за період з 23.04.2013 року по 15.06.2016 року, штрафу у сумі 1494,26 грн. за період з 21.01.2015 року до 15.06.2016 року, пеня - 7693,79 грн.

Дане рішення було оскаржено до ГУ ДФС у Вінницькій області і було залишене без задоволення (рішення про результати розгляду первинної скарги від 14.07.2016р. № 431/Г/02-32-10-01) та до Державної фіскальної служби України і було залишене без задоволення (рішення про результати розгляду скарги від 23.08.2016р. № 8859/Г/99-99-11-02- 02-25). Крім того, судом встановлено, що рішення № від 21.06.2016 року в судовому порядку не оскаржено.

Відтак, станом на 07.10.2016р. за позивачем рахується заборгованість всього в сумі 10048,50 грн., що підтверджується інтегрованою карткою платника по єдиному внеску (71040000).

Враховуючи норми ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-343-17 від 05.08.2016. Позивач не погоджується з даною вимого про сплату боргу та з метою її скасування звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону №1058- ІV, загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Статтею 2 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII ) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон 2262-ХІІ), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 7 Закону № 2262-XII визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ( далі - Закон № 2464- VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що фізичним особам-підприємцям, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ. Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Даний висновок узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2014 року у справі №21-59а14.

Оскільки позивач є фізичною особою - підприємцем і пенсіонером, який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на нього розповсюджується обов'язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно вимог Закону №2464-VІ.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів та зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як уже встановлено судом, станом на день розгляду справи, за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску в розмірі 10048,50 грн. Доказів сплати даного боргу суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-343-17 від 05.08.2016 є правомірною, а тому скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, а відповідач не вказав про понесені витрати, суд не має підстав для вирішення питання щодо розподілу витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволені адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна