Справа № 825/1510/15-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2016 р. м.Київ К/800/51034/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз В.Ф.,

Донець О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі за позовом Козелецького районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Козелецький районний центр зайнятості звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_2 незаконно виплаченого матеріального забезпечення у сумі 5135,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставну виплату позивачу у період з 29 вересня 2014 року по 19 жовтня 2014 року матеріального забезпечення на випадок безробіття у вказаній сумі, оскільки перебуваючи на обліку в центрі зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю, відповідач надав послуги ТОВ «ФІЛЬМ Ю ЕЙ ТЕЛЕВІЖН» протягом одного знімального дня 15 липня 2014 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередній інстанцій при задоволенні позовних вимог прийшли до висновку про наявність правових підстав для стягнення коштів, оскільки відповідач після надання йому статусу безробітного та призначення відповідної допомоги перебував у трудових відносинах з ТОВ «ФІЛЬМ Ю ЕЙ ТЕЛЕВІЖН» та отримав винагороду, про що не повідомив позивача.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати.

Козелецький районний центр зайнятості у поданих запереченнях просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Козелецького районного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного, на підставі якої наказом Козелецького районного центру зайнятості від 27 червня 2014 року №НТ140627 прийнято рішення про надання ОСОБА_2 статусу безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю.

04 березня 2015 року відносно ОСОБА_2 проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», за результатом якого складено акт № 21, яким встановлено порушення позивачем вимог ст.36 вищезазначеного Закону.

На підставі акту перевірки та викладених у ньому порушень центром зайнятості видано наказ від 30 березня 2015 року № 27 «Про повернення коштів гр.ОСОБА_2», відповідно до якого підлягає поверненню виплачене матеріальне забезпечення в сумі 5135,02 грн.: 4471,91 грн. - допомога по безробіттю (одноразова) для зайняття підприємницькою діяльністю та 293,43 грн. - витрат вартості навчання.

30 березня 2015 року Козелецьким районним центром зайнятості надіслано відповідачу лист №04/251 про необхідність повернення коштів у розмірі 5135,02 грн., які мають бути сплачені протягом 15 календарних днів від дня отримання повідомлення. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримав вказане повідомлення 03 липня 2015 року, проте кошти не повернув.

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті, суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи їй інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до п.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.3 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Як передбачено п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Як встановлено ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач не вказав закон, в якому зазначено про можливість звернення з таким позовом до фізичної особи до адміністративного суду, не навів обґрунтування належності даного спору до адміністративної юрисдикції; перелічені у пунктах 1-4 ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

За змістом ст.177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши кошти, ОСОБА_2 набув право власності на них. Оскільки спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на кошти в сумі 5135,02 грн. та стягнення з неї цієї суми як з недобросовісного набувача, спір має приватно-правовий, а не публічний характер.

За вказаного, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 22 вересня 2015 року у справах №21-2209а15 та №21-1884а15, від 25 травня 2016 року у справі №21-883а16 (2а-7275/11/1370) та від 13 вересня 2016 року у справі №21-1928а16 (826/20879/13-а) слід дійти висновку, що даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.2 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді