Справа № 822/1768/16
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1768/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМайстер П.М.
при секретаріНетичай Ю.В.
за участі:представника позивача: Галюка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2011 року № б/н в частині накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями до нього АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 22.08.2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Для забезпечення виконання зобов'язань по вказаному вище договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_4 в іпотеку АКІБ "УкрСиббанк" передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями до нього, загальною площею 109,1 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., яке знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, що належить Славутській міській Раді.

12 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у відповідності до яких відбувся перехід права вимоги до ТОВ "Кей-Колект", в тому числі і за зобов'язаннями ОСОБА_4, які виникли на підставі вказаного вище договору про надання споживчого кредиту.

Позивач при зверненні у липні 2016 року до нотаріуса дізнався, що на нерухоме майно яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 22.08.2007 року накладено арешт, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2011 року № б/н, прийнятою Відділом Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції.

Вважає, що вказана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження суперечать чинному законодавству, оскільки ТОВ "Кей-Колект" має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, тому звернувся в суд з вказаними позовними вимогами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився. Надав суду заперечення на позовну заяву, та просить розгляд справи проводити без участі представника Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з'явились, про причини неприбуття не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 22.08.2007 року між громадянином України ОСОБА_4 (далі - Позичальник) та АКІБ "УкрСиббанк" (далі - Банк) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. У відповідності до пп.1.1 Розділу 1 Договору Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 20000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених цим Договором.

В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному вище Договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_4 в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями до нього, загальною площею 109,1 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., яке знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, що належить Славутській міській Раді.

Право іпотеки зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

Обтяження за іпотечним договором від 22.08.2007, 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

На підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" 12.12.2011 року укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

При зверненні у липні 2016 року до нотаріуса позивач дізнався, що на нерухоме майно яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 22.08.2007 року (житловий будинок з надвірними будівлями до нього, загальною площею 109,1 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1) накладено арешт. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2011 року № б/н, прийнята Відділом Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Статтею 1, частинами 1, 2 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2, пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно частини 1, пункту 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено в судовому засіданні, що державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції 28.01.2011 року прийняв постанову № б/н про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме житлового будинку з надвірними будівлями до нього АДРЕСА_1.

Постановою накладено арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_4, та заборонено здійснювати його відчуження.

Згідно частини 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" № 898-IV від 05.06.2003 року, іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 7 статті 3 цього Закону встановлено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Встановлено, що приватним нотаріусом Шкапій В.Я. 22.08.2007 року в реєстрі зареєстровано заборону на нерухоме майно за договором іпотеки, а саме житловий будинок з надвірними будівлями до нього АДРЕСА_1.

В послідуючому 12.12.2011 року на підставі договору відступлення, права вимоги за договором іпотеки зареєстровано за іпотекодержателем - ТОВ "Кей-Колект".

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н винесена відповідачем 28.01.2011 року, тобто після реєстрації в реєстрі заборони на нерухоме майно за договором іпотеки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як встановлено в судовому засіданні, 29.05.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з повним погашенням заборгованості, однак в порушення положень статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", відповідачем не було винесено постанови про зняття арешту з майна.

Наявність арешту нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, тобто на житловий будинок з надвірними будівлями до нього АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_4, порушує право іпотекодержателя - ТОВ "Кей-Колект" на отримання виконання зобов'язання нерухомим майном у разі відсутності коштів у ОСОБА_4 (Позичальник) для виконання своїх зобов'язань за договором споживчого кредиту, або в разі невиконання боржником такого зобов'язання яке забезпечене іпотекою за інших причин.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 28.01.2011 року порушує права позивача як іпотекодержателя, тому наявні всі підстави для звільнення з під арешту житлового будинку з надвірними будівлями до нього АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є майновими поручителями ОСОБА_4.

У відповідності до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами частини 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є обґрунтованими, в свою чергу відповідач не довів правомірність своїх дій, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв'язку з задоволенням позовних вимог на користь позивача слід присудити 1378,00 грн. судового збору сплаченого ним при зверненні з позовом до суду.

Керуючись статтями 158-163 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції від 28.01.2011 року № б/н в частині накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями до нього, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Присудити позивачу понесені судові витрати (судовий збір) в сумі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26 жовтня 2016 року о 09 год. 00 хв.

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя П.М. Майстер