Справа № 308/14694/15-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 жовтня 2016 року м. Київ К/800/28442/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення невиплаченої пенсії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення 202410,57 грн невиплаченої пенсії та 166592,46 грн компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В обґрунтування позову зазначив, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2006 року визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано останнього провести перерахунок розміру пенсії за вислугу років, підвищивши її на 300 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 березня 1999 року та стягнуто недоотриману суму підвищення до пенсії за вислугу років у розмірі 86 933,03 грн. В ході виконання цього рішення, боржника ІНФОРМАЦІЯ_2 замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке виконало рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2006 року в частині виплати заборгованості за рішенням суду, проте в подальшому, відповідач виплачував пенсію за віком без врахування надбавки (підвищення) у 300 % мінімальної пенсії за віком, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Вважаючи дії відповідача неправомірними, просив суд задовольнити позов.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року залишено без змін постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року, якою в позові відмовлено.
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, положень Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (далі Закон № 2262-ХІІ) та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок). Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та наданим доказам у справі.
Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції до 01 січня 2006 року), інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.
До 01 січня 2006 року розмір мінімальної пенсії, визначався за підпунктом «е» пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів» (в редакції від 27 серпня 2003 року), тобто з 01 жовтня 2003 року встановлено, що виходячи з розміру 19,91 грн проводиться розрахунок підвищень, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
З 01 січня 2006 року до положень статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», були внесені зміни відповідно до яких, визначені інші розміри виплати інвалідам І групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, Ці норми були чинними на час виникнення спірних правовідносин і неконституційними не визнавались.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2006 року у справі №2а-1009/06 задоволено позов ОСОБА_1 , до Закарпатського обласного військового комісаріату. Визнано неправомірною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у підвищенні пенсії за вислугу років на 150% від мінімальної пенсії за віком починаючи з 01 березня по 01 травня 1999 року і в подальшому на 300% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 березня 1999 року та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести ОСОБА_1 підвищення пенсії за вислугу років на 300 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 березня 1999 року. Стягнуто із Закарпатського ОВК недоотриману суму підвищення до пенсії за вислугу років з врахуванням підвищення цієї пенсії на 150 та 300 процентів мінімальної пенсії за віком у відповідний період, починаючи з 01 березня 1999 року у розмірі 86933,03 грн.
Вказане рішення набрало законної сили, проте ІНФОРМАЦІЯ_2 не виконане.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 2 листопада 2006 року №1522 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», з 01 січня 2007 року органам Пенсійного фонду України передано функцію з призначення перерахунку пенсії деяким категоріям громадян, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в зв`язку з чим наказом Пенсійного фонду України № 186 від 27 листопада 2006 року затверджено Інструкцію з передачі пенсійних справ та інших пенсійних документів від органів Міністерства оборони України органам Пенсійного фонду України та на підставі якої і було здійснено прийом-передачу пенсійних справ.
14 лютого 2008 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області замінено боржника Закарпатський ОВК на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі №2а-1009/06.
В подальшому, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатило позивачу заборгованість за цим рішенням та перерахувало пенсію у відповідності до зміненого законодавства, а саме підвищення в розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для інвалідів ІІІ групи.
Враховуючи те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не було стороною у справі №2а-1009/06, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав у відповідача в подальшому виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 300% мінімальної пенсії за віком за рішенням суду, де орган Пенсійного фонду не був стороною у справі. Водночас, відсутні підстави для стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
За таких обставин, суди дійшли висновку про правомірність дій відповідача та відсутність підстав для задоволення позову.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.
Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук