Справа № 812/985/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/985/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання : Кравцовій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним рішення про застосування фінансових санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємеця ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3, позивач), у якому позивачем зазначено, що нею отримано рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області від 16.09.2015 про застосування фінансових санкцій на суму 17000,00 грн за продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії. Вказане рішення позивач вважає необгрунтованим, оскільки, Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено заборону контролюючим органам на проведення планових та позапланових перевірок субєктів господарської діяльності на час проведення антитерористичної діяльності.

По друге, акт перевірки складено з порушеннями, оскільки у ньому зазначено, що перевірка розпочалась 25.08.2015, а закінчилась 03.09.2015, хоча фактично перевірка тривала близько години. Крім того, акт перевірки містить припущення, а не встановлені факти.

По третє, приміщення, у якому проводилась перевірка передане в оренду ФОП ОСОБА_4, яка передала його у суборенду ФОП ОСОБА_5 Останній має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а тому жодного порушення не було.

Рішення відповідача від 16.09.2015 оскаржувалось позивачем до ГУ ДФС у Луганській області, а потім до ДФС України, однак, у задоволенні скарг позивачу відмовлено.

Позивач просить суд визнати протиправним рішення ДПІ у м. Сєвєродонецьку від 16 вересня 2015 року № 4/12-14-17-02/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_3 з 2014 року перебуває за межами Луганської області, а тому господарською діяльністю не займається, у серпні 2015 року продаж алкогольних напоїв не здійснювала та дозвіл на реалізацію алкогольних напоїв від її імені також не надавала.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, про що надав до суду письмові заперечення (а.с. 42-45), в яких послався на те, що мораторій на проведення перевірок, встановлений Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції стосується лише державного нагляду у сфері господарської діяльності та не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення контролю органами фіскальної служби. Підставою для фактичної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_3 стала інформація про придбання останньою партії пива від ТОВ «ЛИСПИ» без наявності ліцензії на право реалізації алкогольних напоїв. Наказ та направлення на перевірку вручено до початку перевірки представнику ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_1 В акті перевірки зафіксовано факт продажу 1 пляшки пива «Шале» громадянину ОСОБА_6, що підтверджено також письмовими поясненнями останнього. Посилання позивача на те, що торгівлю пивом на час перевірки здійснював ФОП ОСОБА_5 вважав безпідставними, оскільки, ФОП ОСОБА_5 дійсно на підставі ліцензії здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54, однак вхід до торгового залу, який орендує ФОП ОСОБА_5, знаходиться ліворуч від того торгового залу, у якому ОСОБА_6 придбав пляшку пива. Враховуючи зазначене просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що працює старшим державним ревізором-інспектором ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області. На підставі наказу № 8-п від 25.08.2016 він разом з головним державним ревізором-інспектором ДПІ у м. Сєвєродонецьку ОСОБА_8 здійснював 25.08.2015 фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань перевірки наявності ліцензії на реалізацію підакцизних товарів, у тому числі алкогольних напоїв. Коли він разом із ОСОБА_8Г підійшли до магазину, розташованому за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54, то побачили, що магазин має два окремих входи. Перший мав вивіску магазин «Еталон» із зазначенням графіку роботи. Як йому було раніше відомо вказану торгову залу орендував ФОП ОСОБА_5, який мав всі необхідні дозвільні документи на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. З дверей, які розташовані праворуч від магазину «Еталон», ближче до перехрестя вулиць Гоголя та Донецька, вийшов молодий чоловік з пляшкою пива в руках. На питання свідка цей чоловік назвав своє прізвище ОСОБА_6 та пояснив, що він неодноразово купував у цьому магазині пиво. Також ОСОБА_6 надав письмові пояснення, які долучено до матеріалів перевірки. Після цього свідок з ОСОБА_8Г пройшли до торгової зали, у якій здійснювалась реалізація лише одного виду алкогольної продукції пива та придбав собі пляшку пива. Чек на придбане пиво свідку не видали. Після розрахунку за придбане пиво свідок представився продавцю як співробітник податкового органу. Продавець покликала ОСОБА_1 та пішла з торгового залу. ОСОБА_1 представився представником ФОП ОСОБА_3, надав довіреність, отримав копію наказу на перевірку та направлення на перевірку, однак від надання будь-яких інших пояснень, у тому числі і про те, що зал орендує інша особа, а також від підписання акта перевірки відмовився.

Свідок ОСОБА_4 пояснила у судовому засіданні 27.09.2016, що вона зареєстрована фізичною особою підприємцем та мала намір здійснювати в ньому торгівлю непродовольчими товарами, для чого орендувала торгівельну залу у ФОП ОСОБА_3 площею 28 м2. Але потім плани змінились і вона передала вказане орендоване приміщення в суборенду ФОП ОСОБА_5 До тепер договор орендим та суборенди приміщення магазину за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54, існують, щомісяця вона отримує кошти у сумі 370,16 грн від ФОП ОСОБА_5 та передає їх представнику ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_1. Чітко визначити на плані орендоване приміщення свідок ОСОБА_4 не змогла, пояснивши це тим, що господарською діяльністю в орендованому приміщенні фактично не займалась.

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець 07.10.1994. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності є: 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ФОП ОСОБА_3 як платник податків перебуває на податковому обліку в Державній податковії інспекції у м. Сєвєродонецьку.

ОСОБА_3 є власником обєкту нерухомості будинку за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54, що підтверджено технічним паспортом, виданим комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентарізації» 19.07.2011 (а.с. 86-90)

Як вбачається з вказаного технічного плану в результаті добудови до житлового будинку він має три торгівельні зали, при цьому два торгових зали мають окремі виходи на вулицю Гоголя, а ще один торговий зал має виходи на вулицю Донецька.

Торгові зали з виходом на вул. Гоголя мають площу перший 26,8 кв.м, другий 25,1 кв.м. Між вказаними торговими залами знаходиться підсобне приміщення площею 8,8 кв.м, комора площею 1,5 кв.м та убиральня площею 1,6 кв.м.

Згідно договору оренди обєкта нерухомості від 01.07.2013, укладеного між ОСОБА_3та ОСОБА_4, остання отримала в оренду нежитлове приміщення площею 28 кв.м за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54 для використання під магазин строком на 1 рік з дати прийняття обєкта. Згідно п. 4.2 Договору якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення терміну оренди не заявить про намір розірвати цей Договір, термін оренди автоматично пролонгується на термін один рік. Згідно акта приймання-передачі основних засобів в оренду від 01.07.2013 ОСОБА_4 отримала в оренду від ОСОБА_3 торговий зал та убиральню (а.с. 18-19).

ФОП ОСОБА_4 01.07.2013 укладено договору суборенди обєкта нерухомості з ОСОБА_5, предметом якого є нежитлове приміщення площею 28 кв.м за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54 для використання під магазин строком на 1 рік з дати прийняття обєкта. Згідно п. 4.2 Договору якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення терміну оренди не заявить про намір розірвати цей Договір, термін оренди автоматично пролонгується на термін один рік. Згідно акта приймання-передачі основних засобів в оренду від 01.07.2013 ОСОБА_5 отримав в оренду від ОСОБА_4 торговий зал та убиральню (а.с. 20-21).

Відповідно до наказу ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області № 8-п від 25.08.2015 «Про проведення фактичної перевірки платників податків» та направлень № 10/12-14-21-12 та № 11/12-14-21-12 від 25.08.2015 (а.с. 46-49) старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області ОСОБА_9 та головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області ОСОБА_8 25.08.2016 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54.

За результатами зазначеної перевірки складено акт № 344/12-14-21/НОМЕР_1 від 03.09.2015 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством Україні, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами», у якому зазначено, що перевіркою встановлено факт реалізації пива «Шалє» 1 пляшки обємом 1 літр за ціною 17 грн. У висновках акта зазначено, що перевіркою встановлено порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» із змінами та доповненнями, - роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення торгівлі алкогольними напоями (а.с. 52-53).

На підставі акта № 344/12-14-21/НОМЕР_1 від 03.09.2015 ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 16.09.2015 № 4/12-14-17-02/НОМЕР_1 відносно ФОП ОСОБА_3 у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 57-58).

Оцінюючи доводи позивача та представника позивача щодо неправомірності проведення перевірки суд виходить з такого.

За змістом п.80.1., пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Вказані документи пред'являються платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції).

З матеріалів справи вбачається, що перед початком перевірки ОСОБА_1 представнику ФОП ОСОБА_3 за довіреністю від 02.02.2007 надано для ознайомлення направлення на перевірку № 10/12-14-21-12 та № 11/12-14-21-12 від 25.08.2015, а також вручено копію наказу № 8-п від 25.08.2015 «Про проведення фактичної перевірки», що підтверджено його власноручним підписом та визнано останнім в судовому засіданні (а.с. 48-49)

Суд не приймає посилання позивача на норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо мораторію на перевірки у спірних правовідносинах з огляду на таке.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V.

Згідно зі статтю 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів, зокрема, контролю органами державної фіскальної служби.

Таким чином, стаття 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо мораторію на проведення перевірок не розповсюджується на здійснення контролю органами державної фіскальної служби, в тому числі й шляхом проведення фактичних перевірок.

Щодо виявлених порушень судом встановлено, що в акті перевірки ФОП ОСОБА_3 від 03.09.2015 зафіксовано факт реалізації пива «Шалє» обємом 1 літр в кількості 1 пляшки, за ціною 17 грн (п. 10 акта перевірки).

Перевіркою встановлено, що в приміщенні, розташованому за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54, здійснюється торгівля алкогольними напоями, а саме пивом без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Покупцеві реалізовано одну пляшку пива «Шалє» обємом один літр за ціною 17 грн, чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР - здійснення торгівлі алкогольними напоями без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

При цьому, в п.2 акта перевірки вказано, що ліцензія на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями у ФОП ОСОБА_3 відсутня.

Відповідно до висновків акта перевірки № 344/12-14-21/168500208 від 03.09.2015, відповідачем встановлено порушення позивачем ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» із змінами та доповненнями роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Крім того, факт реалізації алкогольного напою пива 25.08.2015 підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_6 - особи, яка придбала вказане пиво (а.с. 54), а також показаннями ОСОБА_9 допитаного як свідка у судовому засіданні.

Допитаний свідок попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Щодо доводів позивача про те, що 25.08.2015 реалізацію пива за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54 здійснювала не ФОП ОСОБА_3, а ФОП ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Відповідно до наявних в матеріалах справи договору оренди обєкта нерухомості від 01.07.2013, укладеного між ОСОБА_3та ОСОБА_4, та договору суборенди обєкта нерухомості від 01.07.2013, укладеного ОСОБА_4 з ОСОБА_5, орендаваним приміщенням є нежитлове приміщення площею 28 кв.м за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54 для використання під магазин, яке згідно акта приймання-передачі основних засобів в оренду від 01.07.2013 складається з торгового залу та убиральні (а.с. 18-19, 20-21).

При цьому, згідно технічного паспорту садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 54 належить ОСОБА_3 на праві власності. В результаті добудови до житлового будинку він має три торгівельні зали, при цьому два торгових зали мають окремі виходи на вулицю Гоголя, а ще один торговий зал має виходи на вулицю Донецька. (а.с. 86-90)

Торгові зали з виходом на вул. Гоголя мають площу перший 26,8 кв.м, другий 25,1 кв.м. Між вказаними торговими залами знаходиться підсобне приміщення площею 8,8 кв.м, комора площею 1,5 кв.м та убиральня площею 1,6 кв.м. (а.с. 89)

Виходячи з того, що ОСОБА_4 за договором оренди обєкта нерухомості від 01.07.2013 орендувала у ОСОБА_3 торговий зал та убиральню загальною площею 28,0 кв.м, а також враховуючи, що ні договір оренди, ні акт приймання-передачі не містять конкретизації щодо орендованих приміщень, з урахуванням даних технічного паспорту суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 орендувала у ОСОБА_3 торговий зал № 1 площею 26,8 кв.м, який має окремий вихід на вул. Гоголя та один вхід до підсобного приміщення (2), а також орендувала убиральню площею 1,6 кв.м. (а.с. 89)

Згідно статті 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Тобто, ОСОБА_4, укладаючи з ОСОБА_5 договір суборенди обєкта нерухомості від 01.07.2013 мала право передати останньому в суборенду лише те приміщення, яке орендувала сама.

При цьому, з аналізу договору оренди обєкта нерухомості від 01.07.2013 та технічного паспорту суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 орендувала у ОСОБА_3 торговий зал № 1 площею 26,8 кв.м, який має окремий вихід на вул. Гоголя та один вхід до підсобного приміщення (2), а також орендувала убиральню площею 1,6 кв.м. (а.с. 89)

Отже, саме ці приміщення ОСОБА_4 могла передати ОСОБА_5 у суборенду.

Однак, відповідно до пункту 7.2 розділу 7 договору оренди обєкта нерухомості від 01.07.2013, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, орендар (тобто ОСОБА_4А.) має право здавати обєкт, що орендується у суборенду за умови письмової згоди орендодавця (ОСОБА_3В.) (а.с. 18)

Докази надання такої письмової згоди на укладання договору суборенди представником позивача не надано, а допитана у якості свідка ОСОБА_4 зазначила, що жодних інших документів, окрім договору оренди обєкта нерухомості від 01.07.2013 та акта приймання-передачі основних засобів в оренду від 01.07.2013, вона із ОСОБА_3 не підписувала.

Таким чином, договір суборенди обєкта нерухомості від 01.07.2013, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суперечить чинному законодавству, оскільки укладений без згоди на це власника майна.

Крім того, згідно пояснень свідка ОСОБА_9 факт продажу алкогольного напою (пива «Шалє») виявлено у торговому залі № 2, який розміщено на перехресті вулиць Донецька та Гоголя з виходом на вулицю Гоголя.

Представник позивача ОСОБА_1 також підтвердив суду, що саме у вказаному торговому залі відбувся продаж пива 25.08.2016.

Згідно технічного паспорту вказаний торговий зал має площу 25,1 кв.м, а з урахуванням убиральні площею 1,6 кв.м, загальна площа становить 26,7 кв.м, тобто, менш ніж орендує ОСОБА_4 та передано у суборенду ОСОБА_5

Таким чином, посилання представника позивача на те, що реалізацію пляшки пива «Шалє» обємом 1 літр за ціною 17 грн 25.08.2015 здійснив ФОП ОСОБА_5, який має ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями суд вважає безпідставними.

Доказів того, що у приміщенні де працівниками податкового органу 25.08.2015 проведено фактичну перевірку та встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії, здійснює свою підприємницьку діяльність інша особа ніж ФОП ОСОБА_3 позивачем та її представником не надано.

Статтею 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» із змінами та доповненнями, передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості висновків акту перевірки про порушення ФОП ОСОБА_3 ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Відтак, прийняте на підставі акта перевірки № 344/12-14-21/168500208 від 03.09.2015 ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області рішення про застосування фінансових санкцій від 16.09.2015 № 4/12-14-17-02/НОМЕР_1 відносно ФОП ОСОБА_3 у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. відповідає чинному законодавству, а тому позовні вимоги позивача щодо його скасування є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, довів правомірність прийняття рішення ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області від від 16.09.2015 № 4/12-14-17-02/НОМЕР_1 про застосування до ОСОБА_3 фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним рішення про застосування фінансових санкцій від 16 вересня 2015 року № 4/12-14-17-02/НОМЕР_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 01 листопада 2016 року.

Суддя ОСОБА_10