Справа № 2-а/447/35/16,447/3914/13-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р. Справа № 876/5356/16

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.,

за участю секретаря Богдан А. О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Миколаївської районної ради Львівської області на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 13 червня 2016 року по справі № 2-а/447/35/16,447/3914/13-а за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної ради Львівської області про стягнення різниці за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28 листопада 2013 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про стягнення різниці між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та виплатами по безробіттю, одержаними в центрі зайнятості, і середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 червня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Миколаївської районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року за період з 17 жовтня 2012 року до 25 жовтня 2013 року у розмірі 48567,96 грн.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідачем уже виплачено кошти позивачу за вказаний період.

Сторони явку своїх представників не забезпечили, хоч і були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, що не перешкоджає слухати справу в їх відсутності без здійснення звукозапису.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року у справі № 1313/2432/2012 позов ОСОБА_1 до Миколаївської районної ради Львівської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково, ОСОБА_1 поновлено на посаді керуючого справами Миколаївської районної ради Львівської області, в стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

18 червня 2013 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду № 178966/12/9104 апеляційну скаргу Миколаївської районної ради Львівської області залишено без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року у справі № 1313/2432/2012- без змін.

Розпорядженням голови Миколаївської районної ради Львівської області №76к від 25 жовтня 2013 року «Про поновлення ОСОБА_1» розпорядження голови районної ради від 22 лютого 2011 року №15к «Про звільнення з посади ОСОБА_1» скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді керуючої справами Миколаївської районної ради Львівської області з 22 лютого 2011 року та зобов'язано приступити до посадових обов'язків 25 жовтня 2013 року. Вказане розпорядження було винесено головою районної ради в процесі виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача відділом ДВС Миколаївського РУЮ, що стверджується копіями документів виконавчого провадження ВП №40090144.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, в разі затримки власником або уповноваженим ним органом рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за весь час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових осіб чи службових осіб, інших фізичних чи юридичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з частиною 1 статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2012 року фактично виконано відповідачем лише 25 жовтня 2013 року, і лише з цього часу позивача допущено до виконання трудових обов'язків, хоча вищевказана постанова суду допущена до негайного виконання ще 16 жовтня 2012 року та набрала законної сили 18 червня 2013 року, суд також прийшов до висновку, що з відповідача потрібно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 жовтня 2012 року (наступний день після ухвалення постанови суду від 16 жовтня 2012 року про поновлення позивача на роботі та допущення такої до негайного виконання) до 25 жовтня 2013 року (дня, коли видано розпорядження голови районної ради про поновлення на роботі позивача).

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача про самостійну виплату позивачу коштів за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, то таке не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи. Так суду не надано документального підтвердження виплати позивачу вказаних сум.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської районної ради Львівської області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 13 червня 2016 року по справі № 2-а/447/35/16,447/3914/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.

Повний текст ухвали складено 28 жовтня 2016 року