Справа № 820/1179/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р.Справа № 820/1179/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2016р. по справі № 820/1179/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСТИЖ-ТК"

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕСТИЖ-ТК" (далі по тексту - ТОВ «Престиж-ТК»), звернувся до суду з адміністративним позовом до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - Західна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, прийнятих судом, просив суд :

- визнати протиправними дії Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо невизнання податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» з податку на додану вартість за січень та лютий 2016 року з додатком №5;

- скасувати рішення від 22.02.2016 р. №2385/10/20-33-11-03-06 та від 17.03.2016 №3424/10/20-33-11-03-06 Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про невизнання податковою декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» з податку на додану вартість за січень та лютий 2016 року;

- визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» () з податку на додану вартість за січень 2016 року та за лютий 2016 року з додатками поданою датою її фактичного отримання;

- зобов'язати Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області відобразити показники (дані) податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» () з податку на додану вартість за січень 2016 року та за лютий 2016 року в інформаційних базах ДФС;

- визнати протиправними дії Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо розірвання Договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку;

- зобов'язати Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області поновити договір № 160920151 від 16.09.2015 р. про визнання електронних документів.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року по справі № 820/1179/16 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж-ТК" до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними дії Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо невизнання податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» з податку на додану вартість за січень та лютий 2016 року з додатком №5 та скасовано рішення від 22.02.2016 р. №2385/10/20-33-11-03-06 та від 17.03.2016 №3424/10/20-33-11-03-06 Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про невизнання податковою декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» з податку на додану вартість за січень та лютий 2016 року.

Визнано податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» () з податку на додану вартість за січень 2016 року та за лютий 2016 року з додатками поданою датою її фактичного отримання та зобов'язано Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області відобразити показники (дані) податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-ТК» () з податку на додану вартість за січень 2016 року та за лютий 2016 року в інформаційних базах ДФС.

Визнано протиправними дії Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо розірвання Договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку та зобов'язано Західну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області поновити договір № 160920151 від 16.09.2015 року про визнання електронних документів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСТИЖ ТК" () судовий збір у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Центральна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, апелянт), не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року по справі № 820/1179/16, прийняти нову постанову, якою позов ТОВ «Престиж-ТК» залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що 22.02.2016 року до Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від оперативного управління Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області надійшла довідка про встановлення місцезнаходження ТОВ «Престиж-ТК» з відміткою «місцезнаходження юридичної особи не встановлено», з посиланням на довідку від 15.02.2016 року № 516/7/20-30-07-11. У зв'язку з чим 15.02.2016 року було розірвано договір про визнання електронних документів, укладений між позивачем та Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, з огляду на відсутність позивача за юридичною адресою. Отже, податкова декларація за січень 2016 року заповнена з порушенням п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України, оскільки вказана у декларації податкова адреса не відповідає дійсності, крім того, у декларації не зазначено район міста, в якому знаходиться підприємство, що у свою чергу створює розбіжність з базами даних Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області. Враховуючим викладене, вважає, що відповідачем цілком правомірно було прийнято рішення про невизнання податкових декларацій ТОВ «Престиж-ТК» за січень та лютий 2016 року як податкову звітність, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Престиж-ТК" станом на час розгляду справи судом першої інстанції перебувало на обліку у Західній об'єднаній державній податковій інспекції м. Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області (а.с.31).

Між позивачем та Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було укладено договір № 160920151 від 16.09.2015 року про визнання електронних документів з метою спрощення надання податкової звітності з використанням телекомунікаційних каналів зв'язку (а.с.72-74).

У відповідності до п. 1 цього договору, його предметом є визнання податкових документів, поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Позивачем до Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було направлено в електронному вигляді податкову декларацію з ПДВ за січень 2016 року. Вказана декларація отримана контролюючим органом 16.02.2016 р., що підтверджується квитанцією №2 (а.с.67-71).

12.03.2016 року позивачем було подано до Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області податкову декларацію з ПДВ за лютий 2016 року разом з додатком 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» (а.с.62-67).

Однак, відповідачем на адресу позивача було направлено листи від 22.02.2016 року № 2385/10/20-33-11-03-06 та від 17.03.2016 року № 3424/10/20-33-11-03-06, в яких вказано на те, що податкові декларації з ПДВ за січень 2016 року та за лютий 2016 року заповнені з порушенням п. 48.3, ст. 48 Податкового кодексу України, а саме, зазначена у деклараціях податкова адреса не відповідає дійсності. Також, цими листами позивачеві роз'яснено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити, як місцезнаходження (місце проживання) платника податків. Повідомлено, що в податковій адресі, вказаній у цих деклараціях, не зазначений район міста, що в свою чергу має розбіжність з базами даних Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (а.с.87-88). У зв'язку з чим, податкові декларації з податку на додану вартість за січень та лютий 2016 року з додатком 5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів" не були визнані Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як податкова звітність. Цими листами запропоновано позивачеві надати нові декларації з ПДВ згідно з п.48.3 ст.48 ПК України.

Не погодившись з діями відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору № 160920151 від 16.09.2015 р. про визнання електронних документів, та щодо невизнання податкових декларацій з ПДВ за січень та лютий 2016 року в якості податкової звітності, ТОВ «Престиж-ТК» звернулось до суду з даним позовом про оскарження таких дій, скасування рішень відповідача від 22.02.2016р. №2385/10/20-33-11-03-06 та від 17.03.2016р. №3424/10/20-33-11-03-06 про невизнання вказаних податкових декларацій в якості податкової звітності, а також зобов'язання Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області поновити дію вищезазначеного договору, визнання податкових декларацій ТОВ «Престиж-ТК» з ПДВ за січень 2016 року та за лютий 2016 року з додатками поданими датою їх фактичного отримання, зобов'язання відповідача відобразити показники (дані) вищевказаних податкових декларацій в інформаційних базах ДФС.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміни місцезнаходження позивача не відбулося, запису про відсутність ТОВ «Престиж-ТК» за місцезнаходженням до ЄДРПОУ внесено не було, а відтак, відсутні підстави для одностороннього розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів та для невизнання податкових декларацій з ПДВ за січень та лютий 2016 року в якості податкової звітності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з п.46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Пунктом 49.3 статті 49 ПК України передбачено право платника податків подавати за його вибором податкову декларацію в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначені Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за № 320/15011 (надалі - Інструкція № 233), дія якої поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.

За визначенням п.1 Інструкції № 233 податкова звітність - документи, які відповідно до законодавства подаються платниками податків до органів ДПС і на підставі яких здійснюються нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу); податковий документ в електронному вигляді - податкова звітність, реєстри отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інші звітні податкові документи, інформація в яких зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

За приписами п.5 розділу ІІІ Інструкції № 233 платник податків:

5.1 отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці;

5.2 отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

5.3 ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки);

5.4 надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії;

5.5 після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233 затверджено текст Примірного договору про визнання електронних документів.

У відповідності до розділу 6 цього Примірного договору останній набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 160920151, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Договір укладено в електронному вигляді. Підтвердженням укладення договору є квитанція № 2, з якої вбачається, що документ прийнято, договір укладено згідно встановлених вимог (а.с.75).

Судом апеляційної інстанції з'ясовано, що дію Договору № 160920151 від 16.09.2015 року про визнання електронної звітності припинено з підстав відсутності юридичної особи позивача за місцезнаходженням.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір, у т.ч. договір про визнання електронних документів, може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Виходячи з умов Примірного договору про визнання електронних документів, у спірних відносинах такими випадками можуть бути лише ненадання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або зміна позивачем місця реєстрації.

Відповідно до п.45.2 ст.45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В силу п.10 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, єдиним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Престиж-ТК» орендує у фізичної особи ОСОБА_1 офісне приміщення за адресою : АДРЕСА_1, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія договору оренди № 23/04-01 від 23.04.2015 року та акту прийому-передачі до цього договору від 23.04.2015 року (а.с.36-40). Ця адреса зазначена в якості місцезнаходження ТОВ «Преетиж-ТК» у його статуті (а.с.42).

Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 18.03.2016 року місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Престиж-ТК» є адреса : АДРЕСА_1 (а.с.26-28).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 27.04.2015 року місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Престиж-ТК» є : АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що з моменту проведення державної реєстрації позивача в ЄДРПОУ зміни юридичної адреси (місцезнаходження) ТОВ «Престиж-ТК» не відбулося, а відтак, у Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області були відсутні підстави для одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів, укладеного з позивачем 16.09.2015 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що згідно з довідкою оперативного управління Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 15.02.2016 року № 516/7/20-30-07/11 місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Престиж-ТК» не встановлено, з наступних підстав.

Відповідно до 12.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 (далі по тексту - Порядок № 1588) підрозділи контролюючого органу:

стосовно платників податків, якими не подано у встановлені законом терміни податкових декларацій (звітів, розрахунків), у порядку, передбаченому законодавством, самостійно визначають суму грошового зобов'язання, проводять роботу з узгодження грошового зобов'язання та інші заходи;

стосовно платників податків, які мають податковий борг, у порядку, передбаченому законодавством, здійснюють заходи з погашення податкового боргу.

У рамках проведення цих заходів, а також при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою (п.12.4 Порядку № 1588).

У відповідності до п.12.5 Порядку № 1588 (чинного на час виникнення спірних відносин) якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Повідомлення за формою N 18-ОПП надсилається державному реєстратору поштовим відправленням або в електронному вигляді у порядку взаємного обміну інформацією з реєстрів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Центрального контролюючого органу.

Копія повідомлення підшивається до реєстраційної частини облікової справи платника податків. Про надсилання такого повідомлення вносяться дані до Єдиного банку даних юридичних осіб та запис до журналу обліку повідомлень про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 19-ОПП (додаток 25).

Колегія суддів зазначає, що відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано як копії зазначеної довідки оперативного управління Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 15.02.2016 року № 516/7/20-30-07/11 про встановлення місцезнаходження підприємства позивача, так і копії повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою N 18-ОПП.

Записи про відсутність ТОВ «Престиж-ТК» за місцезнаходженням або про направлення до державного реєстратора повідомлення про відсутність позивача за місцезнаходженням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час виникнення спірних відносин не вносились.

Враховуючи викладене, беручи до уваги відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.03.2016 року, колегія суддів зазначає, що висновок відповідача про відсутність ТОВ «Престиж-ТК» за місцезнаходженням не підтверджений належними і допустимими доказами та не є підставою для одностороннього розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів № 160920151 від 16.09.2015 року, укладеного з позивачем по справі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів № 160920151 від 16.09.2015 року, укладеного із ТОВ «Престиж-ТК», а також про зобов'язання відповідача поновити договір № 160920151 від 16.09.2015 р. про визнання електронних документів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.49.8 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

У свою чергу, згідно з п.48.3 ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (п.48.4 ст.48 ПК України).

Приписами п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою.

Відповідно до пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

За приписами п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, відмова контролюючого органу (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації з підстав, не передбачених приписами Податкового кодексу України, заборонена.

Як зазначалось вище, підставою для неприйняття податкових декларацій з ПДВ за січень 2016 року, лютий 2016 року та додатків до них (а.с.62-65, 67-70) слугувало порушення п.48.3 ст.48 ПК України при заповненні цих податкових декларацій, а також незазначення району міста в адресі підприємства.

Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій вищевказаних податкових декларацій, у рядку 05 податкових декларацій «Податкова адреса» позивачем зазначено : у податковій декларації за січень 2016 року - АДРЕСА_1, Харківська область, 61052; у податковій декларації за лютий 2016 року - АДРЕСА_1, що відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також Реєстру платників ПДВ (а.с.31).

Таким чином, позивачем у податкових деклараціях з ПДВ за січень та лютий 2016 року вірно зазначено податкову адресу підприємства, яка співпадає з юридичною адресою та фактичним місцезнаходженням, та вказано район міста, в якому знаходиться підприємство.

Інших доводів щодо невідповідності поданих позивачем декларацій вимогам п.48.3 ст.48 ПК України, крім невірного зазначення місцезнаходження підприємства, відповідачем не викладено ані в надісланих на адресу позивача листах від 22.02.2016 року та від 17.03.2016 року про відмову у визнанні цих декларацій податковою звітністю, ані в апеляційній скарзі.

Отже, беручи до уваги, що твердження відповідача про відсутність позивача за місцезнаходженням та невірне зазначення адреси спростовуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що у Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області були відсутні підстави для відмови у визнанні податкових декларацій ТОВ «Престиж-ТК» з ПДВ за січень та лютий 2016 року податковою звітністю.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 р. № 765 (далі по тексту - Порядок № 765), який був чинним на час виникнення спірних відносин, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Порядку № 765 зобов'язання, штрафні санкції, пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником у звітності, відображаються територіальним органом Міндоходів в інтегрованій картці платника.

Нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації (п.4 розділу ІІІ Порядку № 765).

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані карток його особових рахунків правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо невизнання поданих позивачем податкових декларацій з ПДВ за січень та лютий 2016 рок з додатком №5, скасування рішень Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про невизнання цих податкових декларацій податковою звітністю, а також визнання вищевказаних податкових декларацій з додатками поданими датою її фактичного отримання, та, як наслідок, зобов'язання відповідача відобразити показники (дані) цих податкових декларацій в інформаційних базах ДФС.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем при поданні апеляційної скарги було не повністю сплачено судовий збір.

Так, частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 наведеної статті (в редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VІІІ) розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду встановлено на рівні 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання юридичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" було встановлено на 2016 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2016 року - 1378 грн.

Таким чином розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання цієї позовної заяви, становив 6890,00 грн., отже, розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання Центральною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 р. по справі № 820/1179/16, становить 7579,00 грн.

Однак, апелянтом було сплачено при поданні апеляційної скарги 1515,80 грн., при відкритті провадження у справі сплату частини судового збору в розмірі 6063,20 грн. було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що судом апеляційної інстанції залишено без задоволення апеляційну скаргу Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, колегія суддів вважає необхідним стягнути вказану частину судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2016р. по справі № 820/1179/16 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61166, м. Харків, пр.-т Науки, буд. 9, ) на користь Державного бюджету України (отримувач -УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк : ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6063 (шість тисяч шістдесят три) грн.. 20 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 31.10.2016 р.