Справа № 826/25623/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому просив: - наказ Державної екологічної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_2» від 28 жовтня 2015 року № 340-о, яким ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області - визнати протиправним та скасувати; - ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 29 жовтня 2015 року - поновити; - стягнути з Державної екологічної інспекції у Київській області середній місячний заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу; - в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 29 жовтня 2015 року та стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць - допустити негайне виконання рішення адміністративного суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та винести нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Держекоінспекції України від 12.06.2012 №115-о ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області Держекоінспекції України.

Згідно з наказом Держекоінспекції у Київській області від 09.02.2015 № 08/0 «Про виконання обов'язків» позивач приступив до виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 09.02.2015.

29 вересня 2015 року постановою Гостомельської селищної виборчої комісії Київської області № 14 ОСОБА_2 було зареєстровано кандидатом у депутати в одномандатному виборчому окрузі Гостомельської селищної ради (21 виборчий округ) у відповідності до ст. 42 закону України «Про місцеві вибори».

02 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було видано посвідчення № 84 кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі Гостомельської селищної ради (21 виборчий округ).

В подальшому, 20 жовтня 2015 року позивач відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Київській області «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_2» від 20 жовтня 2015 року № 114-Втр на підставі ст. 62 Закону України «Про місцеві вибори» вибув у відпустку без збереження заробітної плати з 20 жовтня 2015 року до дня фактичного виходу із відпусти.

Також, 20 жовтня 2015 року наказом Держекоінспекції України «Про покладання виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Київській області на ОСОБА_3» від 20 жовтня 2015 року № 330-о з метою забезпечення належної організації роботи Державної екологічної інспекції у Київській області та у зв'язку з відпусткою без збереження заробітної плати начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області ОСОБА_2, було покладено виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області на ОСОБА_3, першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 20 жовтня 2015 року до фактичного виходу із відпустки ОСОБА_2, начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_2 вийшов із відпустки без збереження заробітної плати, яка ним бралася у відповідності до ст. 62 Закону України «Про місцеві вибори», та приступив до виконання своїх посадових обов'язків.

Наказом Держекоінспекції «Про звільнення ОСОБА_2» від 28 жовтня 2015 року № 340-о ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області 28 жовтня 2015 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Категорична незгода з правомірністю наказу від 28 жовтня 2015 року № 340-о про звільнення з посади, обумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем незаконно звільнено ОСОБА_2 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області 28 жовтня 2015 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається з пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, зі змінами, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Колегія суддів звертає увагу, що кваліфікувати прогул можна за наявності двох ознак, по-перше, відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом дня, по-друге, відсутності поважних причин цього.

Законодавство про працю не містить переліку причин відсутності на роботі, які треба вважати поважними. Таким чином, поважними причинами варто визнавати такі причини, що виключають вину працівника.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 за №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Із аналізу п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.07.1984 за № 213, вбачається, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність обставин, які повністю виключають вину працівника.

Поважними можуть бути визнані причини відсутності працівника на роботі, які працівник не міг усунути, або в них відсутня вина працівника, яка є обов'язковою умовою застосування дисциплінарного стягнення, в тому числі у формі звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано доказів прийняття відповідачем заходів щодо з'ясування причин відсутності позивача на роботі, усунення перешкод продуктивної праці.

Як свідчать матеріали справи, 26 жовтня 2015 року позивач на підставі повістки про виклик від 19.10.2015 №0002740 перебував в Прокуратурі Києво-Святошинського району Київської області, та був допитаний у якості свідка у кримінальному провадженні. У відповідності до відмітки про прибуття для проведення процесуальної дії, позивач перебував у прокуратурі Києво-Святошинського району Київської області з 09 год. 00 хв. до 17 год. 05 хв.

Також матеріали справи свідчать, що повісткою про виклик від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було викликано 27 жовтня 2015 року о 09 год. 00 хв. до прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області О.М. Курко для участі у допиті у кримінальному провадженні № 0000499 від 26 жовтня 2015 року.

В подальшому, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та за фактом звернення позивача до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3 Деснянського району міста Києва, ОСОБА_2 було видано листок непрацездатності серії АГЧ № 648459 з 28.10.2015 по 02.11.2015.

Проте, відповідач покликався на те, що листок непрацездатності позивачеві не видався, що підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2 Деснянського району міста Києва від 27.01.2016 №101.

Як встановлено п.1.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Деснянського району міста Києва від 30.03.2016 №338 підтверджено, що «відповідно до записів в ф 025/0 ( медичній карті амбулаторного хворого) ОСОБА_2 дійсно звертався за медичною допомогою в КНП « ЦПМСД № 3» Деснянського району м. Києва. ОСОБА_2 було видано листок непрацездатності серії АГЧ № 648459 з 28.10.2015 по 02.11.2015, як і належить зареєстрований в ф. 036-0 Журналі обліку листків непрацездатності.

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача станом на 28.10.2015 (тобто день звільнення) у стані тимчасової непрацездатності, що у свою чергу свідчить про невідповідність наказу від 28 жовтня 2015 року № 340-о приписам трудового законодавства, що і було вірно враховано судом першої інстанції при винесенні свого рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.86 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст.200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 18.10.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.