Справа № 803/519/16
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/24563/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І.В., перевіривши касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання неправомірними дій та скасування постанов, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області звернулося в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування постанов державного виконавця від 4 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50507014 щодо накладення штрафу в розмірі 680 гривень і стягнення виконавчого збору в сумі 2040 гривень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано неправомірними дії та скасовано постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 від 4 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50507014 щодо накладення на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області штрафу в розмірі 680 гривень та стягнення виконавчого збору в сумі 2040 гривень.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 березня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50507014 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Волинським окружним адміністративним судом про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу за період з 26 жовтня по 31 грудня 2014 року, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня по 1 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 28 березня 2015 року). Вказану постанову отримано Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Волинській області 21 березня 2016 року, при тому, що строк для добровільного виконання рішення суду наданий йому до 22 березня 2016 року.

21 березня 2016 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області повідомило державного виконавця про направлення до Вищого адміністративного суду України касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року у даній справі, у зв'язку з чим просило відкласти строк для виконання рішення суду до закінчення розгляду справи судом касаційної інстанції.

Також, 28 березня 2016 року позивачем направлено Голові Державної судової адміністрації України листа «Про додаткові кошти на перерахунок заробітної плати», із змісту якого вбачається, що на виконання виконавчого листа № 135/2016, виданого 15 березня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом, щодо перерахування та виплати ОСОБА_2 заробітної плати, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Волинській області проведено перерахунок такої, який становить 47000 гривень, разом з тим боржник просить виділити додаткові кошти у сумі 38356,41 гривень за програмою «Здійснення правосуддя місцевими та апеляційними судами» КЕКВ 2111 «Заробітна плата».

Цих обставин державним виконавцем перевірено не було, натомість 1 квітня 2016 року складено акт щодо невиконання боржником рішення суду та 4 квітня 2016 року винесено постанови про накладення штрафу в розмірі 680 гривень і стягнення виконавчого збору в сумі 2040 гривень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, аналіз норм якого дає підстави для висновку про те, що після закінчення строку для добровільного виконання судового рішення, державний виконавець розпочинає примусове виконання судового рішення та встановлює боржнику строк для його виконання шляхом направлення вимоги. З'ясувавши, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього, державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу. Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд вірно виходив з того, що невиконання судового рішення з незалежних від позивача підстав є поважною причиною в розумінні статтей 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є неправомірними. Накладення штрафу у випадку відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідних коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а тому державним виконавцем передчасно накладено на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області штраф у розмірі 680 гривень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 березня 2015 року (справа № 21-66а15) та від 9 червня 2015 року (справа № 21-658а15).

Разом з тим, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні, інші заходи, передбачені рішенням (стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження»). Оскільки державним виконавцем дії, спрямовані на примусове виконання зазначеного судового рішення, зокрема звернення стягнення на кошти та інше майно боржника й інші заходи не вчинялись, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 211, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання неправомірними дій та скасування постанов.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Штульман