Справа № 825/1606/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Чернігів Справа № 825/1606/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Лазаренко В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Чернігівського відділу міліції УМВС України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Чернігівського відділу міліції УМВС в Чернігівській області і просить визнати протиправним та скасувати наказ заступника голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 15 серпня 2016 року № 21 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що її звільнення є незаконним, що неодноразово встановлено рішеннями суду. Позивач наполягає на тому, що згідно ч.3 ст. 184 КЗпП України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин субсідарно, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років ( до шести років - встановлено частиною 6 ст. 179 КЗпП України) - не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства; установи організації коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Обовязкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Позивач зазначає, що судами встановлено те, що вона має дитину, яка не досягла трирічного віку, та не може бути звільнена в силу положень частини 3 ст. 184 КЗпН України.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що Вищий адміністративний суд України в своєму рішенні від 03.09.2015 року в справі К800/11083/14 від 03.09.2015 року, окремо вказав на те, що згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сурова догана, попередження про неповну службову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на одну ступень, звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідно до ч. 9 ст. 14 Дисциплінарного Статуту за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. Статтею 18 Дисциплінарного Статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після цього дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпусті, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби. Причому, у разі подання, скарги, виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Позивач наполягає на тому, що як зазначив Вищий адміністративний суд України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ позивача вважається виконаним після видання наказу від 5 грудня 2012 року № 224 о/с. Видання всіх наказів про звільнення після 5 грудня 2012 року є фактично повторним накладенням дисциплінарного стягнення за одне і те саме дисциплінарне порушення, що в силу положень Дисциплінарного статуту є незаконним.

Таким чином, на думку позивача, УМВС України в Чернігівській області проігноровано вимоги ст. 19 Конституції України діяти на підставі та у спосіб встановлений законом, в межах наданих йому повноважень. Свої дії він вчинив недобросовісно, нерозумно, нерозсудливо.

Позивач в письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача УМВС України в Чернігівській області в письмовому клопотанні просив розглянути справу у його відсутність, в письмових запереченнях зазначив, що, наказ про звільнення позивача зі служби № 21 о/с є законними та не підлягає скасуванню, оскільки звільнення має бути проведено відповідно до статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», але з урахуванням вимог частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, тобто після досягнення дитиною трирічного віку, на що вказав суд касаційної інстанції. Відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ № 21 о/с від 15.08.2016 було видано після набуття дитиною позивача трирічного віку, отже він винесений відповідно до вимог законодавства. Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Представник відповідача - Чернігівського відділу міліції УМВС в Чернігівській області в судове засідання не зявився, в письмових запереченнях зазначив, що наказ про звільнення позивача зі служби № 21 о/с від 15.08.2016 є правомірним. Рішеннями судів по справам № 825/78/13-а та № 825/1119/16 підтверджено правомірність та законність позицій відповідача - УМВС України в Чернігівській області щодо звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних Сил України за п.64 "й" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення).

Так, на виконання судового рішення № 825/1119/16 та з урахуванням правових позицій викладених судом, відповідачем 15.08.2016 було видано наказ №21 о/с про скасування наказу від 19.05.2016 року № 13 о/с. Одночасно, цим же наказом, враховуючи, що 26.05.2016 року дитині позивача виповнилося 3 роки, УМВС України видано наказ про звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції СДІМ Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за п.64 "й" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Чернігівський міський ВМ УМВС України в Чернігівській області просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та згідно з наказом тимчасово виконуючого обовязки начальника УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 №224 о/с (а.с.56) на підставі постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012 була звільнена у запас Збройних Сил України за п.64 "й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення).

Вважаючи вказаний наказ таким, що порушує права позивача, вона звернулась до суду з адміністративним позовом. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013 по справі № 825/78/13-а в задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з зазначеною вище постановою суду позивач звернувся з апеляційною скаргу до Київського апеляційного адміністративного суду, в ході розгляду якої останній апеляційну скаргу задовольнив та скасував постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013. Наказ УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 № 224 о/с було визнано незаконним та зобовязано відповідача поновити ОСОБА_1 на роботі.

На підставі вищезазначеної постанови Київського апеляційного адміністративного суду, наказом начальника УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 № 176о/с (а.с.57) попередній наказ від 05.12.2012 № 224о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ скасовано, з поновленням позивача на службі. Одночасно частиною другою цього наказу ОСОБА_1 з 05.12.2012 було увільнено від займаної посади, з залишенням її в розпорядженні начальника Чернігівського міського відділу УМВС, до закінчення дії обставин, що визнані судом як такі, що забороняють звільнення (ч.3 ст. 184 Кодексу законів про працю України).

Позивач знову звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 31.07.2013 № 176о/с в частині увільнення від займаної посади та поновлення на посаді. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 в справі № 825/3300/13-а у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачем було подано апеляційну скаргу, в ході розгляду якої, вищезазначена постанова Чернігівського окружного адміністративного суду була скасована, а позовні вимоги задоволені частково, а саме визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 № 176о/с в частині увільнення майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.09.2015.

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 № 406 о/с ОСОБА_1 знову було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "й" з 02.11.2015. Відповідно позивачем в черговий раз подано адміністративний позов до суду.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 у справі №825/3657/15-а оскаржуваний наказ визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 вказана вище постанова Чернігівського окружного адміністративного суду залишена без змін, а апеляційна скарга УМВС України в Чернігівській області без задоволення.

На підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 відповідачем винесено наказ від 19.05.2016 № 13о/с, яким скасовано пункт наказу УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 № 406о/с в частині звільнення позивача та одночасно звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п.64 "й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС з 02.11.2015.

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позов про скасування наказу від 19.05.2016 № 13о/с. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 по справі № 825/1119/16 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та скасовано наказ від 19.05.2016 № 13о/с. Постанова не буда оскаржена сторонами та набрала законної сили.

Судом встановлено, що наказом УМВ в Чернігівській області № 21 о/с від 15.08.2016 скасовано пункт наказу УМВС від 19.05.2016 № 13 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС, 02.11.2015 на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 № 825/1119/16.

Цим же наказом згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів МВС у запас Збройних сил України (з постановленням на військовий облік) за п. 64 «й» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки визначаються виключно законами України.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Підпунктом «й» п.64 зазначеного вище Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

При цьому п. 67 вказаного Положення передбачено, що особи рядового або начальницького складу, засуджені за вчинення злочину або притягнуті до адміністративної відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня отримання органом внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Зазначені приписи прямо кореспондуються з вимогами абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», згідно з яким інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з відповідних посад у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, чинне законодавство України містить приписи щодо неможливості проходження служби в органах внутрішніх справ України осіб, які були протягом останнього року притягнуті до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

Відповідно до п. 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Зокрема, ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років ч.6 ст.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто, системний аналіз наведених вище норм свідчить про наявну законодавчу колізію між наслідками набрання законної сили рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох днів та неможливості звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Під час судового засідання встановлено, що попередніми судовими рішеннями встановлено, що позивач має малолітню дитину,яка народжена 26.05.2013. Всі попередні накази УМВС в Чернігівській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ № 224 о/с від 05.12.2012, № 176 о/с від 31.07.2016, № 406 о/с від 30.10.2016, № 13 о/с від 19.05.2016 було винесено у період вагітності ОСОБА_2, а також у період до набуття дитиною позивача трирічного віку.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що спірні правовідносини регулюються сферою дії норм інституту антикорупційного законодавства. А отже, питання щодо припинення перебування позивача на державній службі повинно вирішуватися на підставі Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» , а також Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яким регламентовано порядок припинення державної служби в разі притягнення особи до відповідальності за вчинення корупційного діяння та які є спеціальними нормами.

Положення наведених законодавчих актів говорять про те, що особи, яких притягнуто, зокрема, до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, підлягають безумовному звільненню зі служби в органах внутрішніх справ. Однак зазначені положення не можуть бути реалізовані щодо жінки, яка перебуває в стані вагітності, або до досягнення її дитиною трирічного віку.

Суд вважає, що оскільки приписами ст.. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п.п. «й» п.64 Положення передбачається обовязкове звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ, таке звільнення може бути реалізоване у випадку досягнення трирічного віку дитиною позивача.

Датою народження дитини позивача є 26.05.2013, отже станом на день винесення оскаржуваного ОСОБА_1 наказу УМВС у Чернігівській області № 21 о/с від 15.08.2016 її дитині виповнилося повних три роки. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ у відповідності до положень ст.. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п.п. «й» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та перешкоди для цього відсутні.

Посилання позивача, на те що наказ № 21 о/с від 15.08.2016 є фактично повторним накладення дисциплінарного стягнення а вчинення одного й того самого дисциплінарного порушення суд вважає необґрунтованими, оскільки положень Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» в даному випадку не застосовуються через те, що спірні правовідносини регулюються сферою дії норм інституту антикорупційного законодавства, а не інституту дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами доведена правомірність своїх дій, судом встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ № 21 о/с від 15.08.2016 винесено на підставі у спосіб та у межах чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур