Справа № 813/1635/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року № 813/1635/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Богаченка В.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, згідно довіреності,

представника відповідача ОСОБА_2, згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУ НП України у Львівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління національної поліції у Львівській області щодо звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ України № 116 о/с від 19.04.2016 року;

- поновити ОСОБА_3 в національній поліції, де зберігається його місце праці;

- стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області в користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.04.2016 року.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що його звільнення з поліції через скорочення штатів є незаконним, оскільки, на його думку, не було дотримано процедури звільнення, а саме не було з'ясовано можливості його подальшого використання на службі, не повідомлялося про ймовірне звільнення та не пропонувалося жодної іншої посади. Крім того, позивач наголосив, що при його звільненні не було дотримано гарантій, що передбачені ст. 42 Кодексу законів про працю України. Враховуючи вказані порушення, позивач вважає наказ № 116 о/с від 19.04.2016 року таким, що прийнятий без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з порушенням вимог трудового законодавства. Відтак, такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_3 - поновленню на попередньо займаній посаді.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Свою позицію висвітлила у письмових запереченнях на адміністративний позов, що були долучені до матеріалів справи 29.06.2016 року, суть яких полягає в наступному. Позивач приймався на службу та проходив її на підставі Закону України "Про Національну поліцію України", постанови Кабінету міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції України", а також відомчих наказів. У зв'язку з здійсненням реорганізації, позивача було повідомлено про скорочення штату працівників ГУ НП у Львівській області (на підставі наказу ГУ НП у Львівській області від 18.02.2016 року № 16) та про наступне вивільнення. Крім того, ОСОБА_3 було запропоновано прибути в управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області з метою вирішення питання щодо подальшого проходження служби в НП України. Представник відповідача зазначила, що позивач був ознайомлений у встановлений законом двомісячний строк про скорочення та наступне вивільнення, що підтверджується особистим підписом позивача у письмовій розписці від 19.02.2016 року. Крім того, 19.02.2016 року в приміщенні ГУ НП у Львівській області було запрошено працівників батальйону ДПС ГУ НП у Львівській області, де останнім було доведено наказ № 16 від 18.02.2016 року, оголошено, що посади на яких вони перебувають скорочено та запропоновано інші посади. Серед запрошених осіб був і позивач ОСОБА_3, який від запропонованих посад відмовився, однак не підписав розписки чи рапорта з приводу своєї відмови. Вказане підтверджується актом № 365/13/01-2016 від 19.02.2016 року. Повторно, 03.03.2016 року в приміщенні УПД ГУ НП у Львівській області було запрошено працівників батальйону ДПС ГУ НП у Львівській області, де останнім було доведено до відома наказ № 16 від 18.02.2016 року, оголошено, що посади, на яких вони перебувають скорочено та запропоновано рівнозначні вакантні посади. Серед даних осіб був і позивач ОСОБА_3, який від запропонованих посад знову відмовився , а також не захотів підписувати розписку та рапорт своєї відмови. Про вказане було складено відповідний акт № 498/13/20-2016 від 03.03.2016 року. В подальшому, наказом ГУ НП у Львівській області № 116 від 19.04.2016 року старшого сержанта поліції ОСОБА_3, поліцейського батальйону ДПС ГУ НП у Львівській області, було звільнено за п. "4" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію України" у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача вважає оскаржений наказ таким, що винесений з дотриманням вимог чинного законодавства, відтак, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, з'ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 07.11.2015 року проходив службу на посаді поліцейського в батальйоні дорожньо патрульної служби ГУ НП у Львівській області.

18.02.2016 року на виконання наказу Національної поліції України від 16.02.2016 року № 135 був виданий наказ ГУ НП у Львівській області від 18.02.2016 року № 16, відповідно до якого батальйон дорожньо патрульної служби ГУ НП у Львівській області реорганізується (скорочуються усі посади в кількості 150 одиниць).

Згідно матеріалів справи, сержант ОСОБА_3 двічі запрошувався до приміщення ГУ НП у Львівській та відділу УПД ГУНП у Львівській області, де йому пропонувалися вакантні рівнозначні посади. Однак, позивач від пропонованих йому посад відмовився.

У зв'язку з наведеним, наказом № 116 о/с від 19.04.2016 року позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Стаж служби в поліції станом на момент звільнення становив 11 років 07 місяці 06 днів.

Не погоджуючись із своїм звільненням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні даної адміністративної справи, суд керувався наступним.

Спірні правовідносини у даній адміністративній справі врегульовані Законом України "Про Національну поліцію" № 508-VIII від 02.07.2015 року, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України та іншими нормативно правовими актами.

Відповідності до ст. 1 цього Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію" визначено порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації.

Так, у відповідності до вказаної статті, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно ч. 3 вказаної статті поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Згідно ч. 5 даної статті переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобовязаний виконувати обовязки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обовязки.

Якщо поліцейський, посада якого була скорочена, звернувся до керівника відповідного органу (закладу, установи) з клопотанням про надання йому відпустки, така відпустка може бути надана на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Тривалість наданої відпустки у такому разі не може перевищувати загальну кількість днів, що залишилися до передостаннього дня двомісячного строку з дня персонального попередження поліцейського про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Суд зазначає, що відповідно до наказу Національної поліції було видано наказ № 53 від 22.09.2016 року "Про запровадження нових форм і методів роботи територіальних підрозділів ГУ НП у Київській, Львівській і Харківській областях".

На виконання даного наказу, ГУ НП у Львівській області було зобов'язано з 01.02.2016 року запровадити на території обслуговування, де відсутні підрозділи ДПС НП, нові форми і методи роботи підпорядкованих територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, до 27.01.2016 року розробити і затвердити в установленому законом порядку Положення про відділи, відділи, відділення поліції в районах, містах, районах у містах, а також функціональні обов'язки працівників патрульної служби та відділу моніторингу.

Наказом Національної поліції України № 60 від 25.01.2016 року "Про організаційно штатні зміни в ГУНП у Львівській області" затверджено Перелік змін у штатах ГУНП у Львівській області.

На виконання вищевказаного, т.в.о. начальника ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 видано наказ № 10 від 30.01.2016 року "Про організаційно штатні зміни" відповідно до якого оголошено перелік змін у штатах ГУ НП у Львівській області.

В подальшому наказом Національної поліції від 16.02.2016 року № 135 з метою вдосконалення діяльності органів і підрозділів ГУ НП, забезпечення належного виконання завдань, 18.02.2016 року, т.в.о. начальником ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 видано наказ № 16 про організаційно штатні зміни у штатах ГУНП у Львівській області.

Таким чином, мала місце реорганізація батальйону дорожньо-патрульної служби, що тягла за собою скорочення 100% посад (а.с. 25-46).

Як вже було зазначено вище, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Як зазначалося представником відповідача, позивача повідомлялося про скорочення штату працівників ГУ НП у Львівській області (на підставі наказу ГУ НП у Львівській області від 18.02.2016 року № 16) та про наступне вивільнення. Вказане підтверджується наявною у справі розпискою позивача (а.с. 47) з якої вбачається, що ОСОБА_3 попереджений про вивільнення працівників у зв'язку з скороченням штатів ГУ НП у Львівській області 19.02.2016 року.

Крім того, на адресу місця проживання позивача відповідачем 19.02.2016 року скеровувався лист аналогічного розписці змісту (а.с. 48).

таким чином, відповідачем дотримано вимоги ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" в частині персонального письмового попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно акта про повідомлення осіб з приводу скорочення посад та доведення до таких переліку вакантних рівнозначних посад з метою подальшого працевлаштування від 19.02.2016 року № 365/13/01-2016, ОСОБА_3 був запрошений серед працівників батальйону ДПС ГУ НП у Львівській області, посади яких скорочуються, однак, до приміщення ГУ НП у Львівській області не прибув, що підтверджується інформацією, викладеною в самому ж акті, відповідно, згоди на переведення його на рівнозначну вакантну посаду не надав.

Судом не береться до уваги твердження позивача про те, що він не міг прибути 19.02.2016 року до ГУ НП у Львівській області в зв'язку з перебуванням на служби, оскільки таке спростовується наявною в матеріалах справи розпискою позивача від 19.02.2016 року, яку йому вручили саме у приміщенні ГУ НП у Львівській області.

03.03.2016 року працівників батальйону ДПС ГУ НП у Львівській області, посади яких скорочуються, повторно запрошувалось до приміщення відділу УПД ГУ НП у Львівській області (м. Львів, вул. Городоцька, 124) з метою подальшого працевлаштування, що підтверджується актом № 498/13/20-2016 від 03.03.2016 року. Серед запрошених був і ОСОБА_3 Однак, такий від запропонованого переліку вакантних рівнозначних посад відмовився, що випливає зі змісту самого акта.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що покликання представника позивача на те, що ОСОБА_3 не пропонувалося рівнозначної цінної вакантної посади не підтверджується наявними у справі доказами, відтак, не береться судом до уваги.

Факт попередження позивача про ймовірне вивільнення та дві пропозиції іншої рівноцінної посади підтверджено показами допитаного в якості свідка колишнього старшого інспектора УПД ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5, який брав участь у підписанні вищенаведених актів від 19.02.2016 року та 03.03.2016 року. Крім того, свідок пояснив, що запрошення відбувалось через безпосередніх командирів телефоном, а вакантні рівнозначні посади оголошувались з трибуни.

Щодо показів свідка ОСОБА_6, який проходив службу з позивачем, то суд зазначає, що такі судом не беруться до уваги, адже є суперечливими, не підтверджуються наявними у справі матеріалами і не співпадають з викладеними у матеріалах справи фактами.

Щодо покликання позивача на те, що його звільнення не було узгоджено з профспілковим органом установи, то суд зазначає, що таке погодження не було потрібно, оскільки позивач не був членом профспілкового органу, як про це стверджує представник позивача (а.с. 89).

Щодо покликання позивача та його представника на те, що при звільненні ОСОБА_3 не було дотримано гарантій, передбачених ст. 42 Кодексу законів про працю України, то суд зазначає, що по-перше, скорочувалось 100% посад батальйону ДПС ГУ НП у Львівській області, а по-друге, позивач не наводить жодних доказів існування у нього переважного права на залишення на роботі, як от наявності більш високої кваліфікації і продуктивності праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації - наявності двох і більше утриманців, відсутності в сім'ї інших працівників з самостійним заробітком, наявності тривалого безперервного стажу роботи на даному підприємстві, в установі, організації, факту навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва тощо.

Більше того, хоча спори у сфері трудових відносин регулюється нормами Кодексу законів про працю України, однак, за загальним правилом при наявності спеціального законодавства, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Виходячи з наведеного, відповідач при звільненні позивача правомірно керувався ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", якою визначено порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації.

Підсумовуючи наведене, суд вважає зазначені позивачем обґрунтування позовних вимог такими, що не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду даної справи. Звільнення позивача у зв'язку з скороченням штатів відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства України. Матеріалами справи підтверджується те, що позивача повідомлялося про ймовірне вивільнення та йому двічі пропонувалися вакантні рівноцінні посади, від яких він відмовився.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України, передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що жодних порушень при винесенні оскаржуваного наказу Головного управління національної поліції у Львівській області щодо звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ України № 116 о/с від 19.04.2016 року не було, відтак, жодних підстав, для визнання його протиправним та подальшого скасування немає. У зв'язку з чим, суд відмовляє позивачу у задоволенні даної вимоги повністю.

Відмова ж у задоволенні вищевказаної позовної вимоги унеможливлює задоволення інших позовних вимог.

Тому, суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст виготовлено та підписано 31.10.2016 року

Суддя Потабенко В.А.