Справа № 813/3018/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Львів № 813/3018/16
09 год. 59 хв.
Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Василько А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ;

відповідача 1: представники Ковбаса В.О., Борисов В.С.;

відповідача 2: представник Мигаль Р.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 (3 спеціальний відділ Військової служби правопорядку) про визнання недійсним акта службового розслідування та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 (3 спеціальний відділ Військової служби правопорядку), у якому з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог просить визнати недійсним акт службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2016 року та скасувати наказ начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 324 від 12.08.2016 року про притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.10.2013 року внаслідок реорганізації військової частини НОМЕР_1 було відкрито нові рахунки для сплати ЄСВ, про що не було повідомлено військову частину та у зв`язку з чим ЄСВ було сплачено на рахунок ДПІ у Шевченківському районі м. Львова замість рахунку ДПІ у Галицькому районі м. Львова. Позивач звертає увагу, що перерахування ЄСВ до Державного бюджету не є виплатою з бюджету, відтак, не може кваліфікуватись як шкода, заподіяна державі, та не підпадає під дію Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі». Зазначає, що під час службового розслідування у нього не було відібрано пояснень з приводу питань, які досліджувались в ході проведення службового розслідування. Вважає, що службове розслідування, на підставі якого складено спірний акт та винесено спірний наказ, проведено без дослідження первинних документів, необґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мали значення під час його проведення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Позиція відповідача 1 викладена у письмових запереченнях проти адміністративного позову, де зазначено, що службове розслідування за фактом нанесення збитків державі в результаті погашення боргу (недоїмки) на загальну суму 8420,57 грн. проведено у повній відповідності з вимогами Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі». Стосовно не відібрання у позивача письмових пояснень відповідач 1 зазначив, що комісією з службового розслідування на адресу військової частини, де проходить службу позивач, направлено лист з клопотанням про відібрання пояснень у позивача, однак відповідь на такий лист до комісії не надійшла. Крім того, факт відмови позивача від надання пояснень зафіксовано у акті про відмову від надання пояснень від 07.06.2016 року. Вважає факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності доказом наявності вини позивача у заподіянні матеріальної шкоди інтересам держави. Зазначив, що сплачена сума штрафних санкцій є надлишковими виплатами в розумінні п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, та підлягає стягненню з винної посадової особи. Вважає адміністративний позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні.

Представники відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях, просили у його задоволенні відмовити повністю.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову в частині вимог про скасування наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 324 від 12.08.2016 року про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, зазначив, що винесення такого наказу є обов`язком відповідача 2 відповідно до вимог п. 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі. Ствердив, що відповідач 2 звертав увагу на необ`єктивність розслідування, однак був змушений виконати обов`язок з винесення наказу.

Суд заслухав пояснення позивача та представників відповідачів, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

10.05.2016 року наказом № 164ад командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування за фактом нанесення збитків державі в результаті погашення боргу (недоїмки) на загальну суму 8420,57 грн. та створено комісію з його проведення.

09.06.2016 року комісією складено Акт службового розслідування, яким запропоновано за заподіяння прямої дійсної матеріальної шкоди у вигляді суми штрафних санкцій та нарахованої пені в сумі 8420,57 грн., нанесеної протиправними діями ОСОБА_1 , направити матеріали розслідування на адресу командира військової частини НОМЕР_2 для притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в сумі 4210,29 грн.

12.08.2016 року начальником 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку видано наказ № 324 «Про притягнення до матеріальної відповідальності помічника начальника відділу начальника фінансово-економічної служби 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку майора Щербанюка О.О.», яким на підставі клопотань командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2016 року вих. № 350/173/171/93 та від 29.07.2016 року вих. № 350/173/145/126, відповідно до акта службового розслідування від 09.05.2016 року (саме таку дату вказано в наказі) та п. 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі притягнуто до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 на загальну суму 4210,29 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року (далі Положення), передбачено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. п. 2, 3 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п. 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. п. 17-19 Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Відповідно до п. п. 21-23 Положення у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування завданої шкоди.

До висновку додаються:

письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності;

письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди;

акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування;

довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

У разі скасування наказу утримані суми повертаються.

Згідно з п. 29 Положення якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.

Отже, лише за умови дотримання відповідачем 1 наведених вище вимог Положення можна вважати доведеною вину військовослужбовця повністю.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у період з 10.10.2013 року по 29.10.2013 року військовою частиною НОМЕР_1 помилково перераховано на рахунки Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова замість Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування У зв`язку з наведеним Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова нараховано військовій частині НОМЕР_1 штраф у розмірі 7053,84 грн. та пеню у розмірі 1366,73 грн., всього 8420,57 грн. Вказана сума коштів сплачена військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до платіжного доручення № 52 від 24.02.2016 року.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог п. 21 Положення до висновку розслідування додаються письмові пояснення особи, яка притягається до матеріальної відповідальності.

Відповідач 1 стверджує, що ним було вжито заходів для отримання пояснень від позивача, зокрема, комісією з службового розслідування на адресу військової частини, де проходить службу позивач, направлено лист з клопотанням про відібрання пояснень у позивача, однак відповідь на такий лист до комісії не надійшла. Крім того, факт відмови позивача від надання пояснень зафіксовано у акті про відмову від надання пояснень від 07.06.2016 року, у якому зазначено, що комісія засобами мобільного зв`язку (телефоном) повідомила позивача про необхідність надання пояснень щодо проведення службового розслідування, однак позивач пояснення надавати відмовився.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що його повідомляли телефоном про необхідність надання пояснень щодо проведення службового розслідування, однак таке повідомлення було здійснено вже після складання акта службового розслідування, а лист з клопотанням про відібрання пояснень у позивача надійшов на адресу військової частини, де проходить службу позивач, разом із актом службового розслідування від 09.06.2016 року.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 не виконано обов`язку з отримання пояснень позивача особи, яка притягається до матеріальної відповідальності під час проведення службового розслідування. Доказів надіслання під час проведення судового розслідування на адресу військової частини, де проходить службу позивач, листа з клопотанням про відібрання пояснень у позивача відповідачем 1 суду не надано.

Крім того, в порушення вимог п. 22. Положення висновки розслідування не містять запису про ознайомлення позивача з матеріалами розслідування, чим обмежено право позивача подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Також, відповідачем 1 не надано доказів проведення командиром військової частини після розгляду матеріалів розслідування бесіди з позивачем з приводу висновків службового розслідування.

Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача 1 про визнання позивачем вини у заподіянні матеріальної шкоди інтересам держави у зв`язку з його притягненням до адміністративної відповідальності, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності за недбале ставлення до військової служби та притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі, є різними, не залежними один від одного видами відповідальності. Будь-яких інших доказів того, що позивач визнав свою вину у заподіянні матеріальної шкоди інтересам держави, відповідачами суду не надано. Позивач, в свою чергу, проти вказаних тверджень відповідача 1 заперечив.

Крім того, в акті службового розслідування відповідачем не обґрунтовано завдання позивачем матеріальної шкоди інтересам держави з урахуванням сплати військовою частиною НОМЕР_1 бюджетних коштів до Державного бюджету України, та в чому саме полягає шкода, завдана інтересам держави у даному випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України, ці обставини повинен довести суб`єкт владних повноважень, який є відповідачем, оскільки саме з встановленням цих обставин пов`язана правомірність прийнятих рішень.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Критерій обґрунтованості рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суд вважає, що для цього відповідач 1 повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

На переконання суду, відповідачами не доведено правомірність оскаржуваного наказу № 324 від 12.08.2016 року про притягнення позивача до матеріальної відповідальності у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України. Судом встановлено, що вказаний наказ не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки винесений необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для його винесення та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення. Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 324 від 12.08.2016 року.

Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним акта службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2016 року суд зазначає, що вказаний акт не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні ч. 2 ст. 2 та ст. 17 КАС України, не викликає будь-яких прав і обов`язків для особи, стосовно якої проводилось службове розслідування. Акт службового розслідування є носієм доказової інформації про виявлені порушення, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення уповноваженою особою. Відтак, у задоволенні адміністративного позову у цій частині слід відмовити.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Правила ст. 94 КАС України не застосовуються, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку № 324 від 09.06.2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.10.2016 року

Суддя Клименко О.М.