Справа № 2а-2686/11/1370
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року № 2а-2686/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

встановив:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 49220,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно з вимогами Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного у період виникнення спірних правовідносин) відповідач повинен був сплатити податок з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за здійснену першу реєстрацію транспортного засобу марки VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб., та транспортного засобу марки VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб. Проте, як вбачається з довідки ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 10.02.2011 року за №1849/17-115, кошти по вищевказаному податку в сумі 49220,00 грн. від гр. ОСОБА_1 до місцевого бюджету Сихівського району м. Львова не надходили. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з платника цього податкового боргу.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких, зазначає, сума податку, яку просить стягнути відповідач, не є податковим боргом, а тому заявлений позов, на його думку, є передчасним. Що стосується автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб., то пояснив, що такий був дійсно придбаний відповідачем на своє ім'я через представника ОСОБА_2. Посилаючись на приписи Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», вказав, що у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться. Як наслідок, відповідачем, на виконання вимог ст. 5 названого Закону, сплачено податок з власників транспортних засобів до моменту державної реєстрації зазначених у позові автомобілів. В той же час, оригінали квитанцій про сплату податку долучено до заяви про проведення державної реєстрації разом із іншими необхідними документами. Оскільки обов'язок щодо сплати всіх обов'язкових платежів, в тому числі й податку з власників транспортних засобів, відповідачем виконаний, відтак, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Щодо другого автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб., то звернув увагу, що такий ніколи не належав йому на праві власності. Також зазначає, що він не підписував у Львівському ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області жодних реєстраційних документів, які б стосувались вищезазначеного транспортного засобу, а також не видавав доручень щодо нього.

В судовому засіданні 27.10.2016 року судом виключено з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у Львівській області та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

У відповідь на запит податкового органу Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області листом №9/2074 від 09.06.2010 року надав інформацію про фізичних осіб, якими протягом 2008-2010 років здійснювалась перша реєстрація автомобілів в Україні та сплата податку по яких підлягає перевірці органами державної податкової служби. Відповідно до додатку цього листа, одним із зареєстрованих власників транспортних засобів є ОСОБА_1, на ім'я якого 24.03.2010 року зареєстровано автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб., та 27.02.2010 року - автомобіль марки VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб.

07.02.2011 року позивачем проведено перевірку щодо сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів платником ОСОБА_1, про що складено довідку №49/17-1, в якій встановлено факт несплати останнім податку в сумі 49220,00 грн. Наведене також підтверджується розрахунком суми вищеназваного податку.

Як слідує зі змісту листа Західного головного регіонального управління «Приватбанк» №5949 від 04.11.2010 року та доданого до нього додатку, квитанцій про сплату відповідачем податку з власників транспортних засобів в сумі 24610,00 грн. (*2) - не знайдено.

Згідно з довідкою відповідача №4918/17-115 від 10.02.2011 року, до місцевого бюджету Сихівського району м. Львова кошти в сумі 49220,00 грн., як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, від гр. ОСОБА_1 не надходили.

Таким чином, державну реєстрацію автомобілів марки VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб., та марки VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4, з об'ємом циліндрів двигуна 2461 см. куб. на ім'я позивача фактично здійснено без сплати податку з власників транспортних засобів, у зв'язку з чим і виник цей спір.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 01 січня 2011 року принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначалися Законом України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року №1251-XII (далі - Закон України №1251-XII).

Поняття податку і збору (обов'язкового платежу) до бюджетів та до державних цільових фондів визначено у статті 2 цього Закону, під яким слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів згідно п. 10 ст. 14 Закону України №1251-XII належить до загальнодержавних податків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11 грудня 1991 року №1963-XII (далі - Закон України №1963-XII), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно зі ст. 3 цього ж Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

За правилами ч. 1 ст. 5 Закону України №1963-XII вказаний вид податку сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому, сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України №1963-XII, фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно з ч. 6 ст. 5 цього ж Закону, у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України, від 07.09.1998 року №1388 (далі - Порядок №1388). Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю, в числі іншого, за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до п. 8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що обов'язковими умовами здійснення першої реєстрації транспортних засобів є особисте подання до відповідного органу заяви про реєстрацію транспортного засобу, необхідних документів для вчинення реєстраційної дії, а також документів про сплату податку з власників транспортних засобів або документів, що дають право на користування пільгами. При цьому, здійснюючи державну реєстрацію транспортного засобу, органи, що здійснюють реєстрацію, наділенні правом перевіряти сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством (та які є обов'язковими при реєстрації таких транспортних засобів). У разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи, що здійснюють реєстрацію відмовляють у реєстрації транспортного засобу, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації, відповідно до абзацу 3 п. 40 Порядку №1388 скасовують реєстрацію незалежно від того, хто є власником автомобіля.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 22 жовтня 2013 року (справа №21-104а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-422а13).

Додатково слід врахувати, що згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду (пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього ж Закону).

Тобто, для звернення до суду про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вказане податкове зобов'язання повинно набути ознак податкового боргу. Натомість, податковим органом не надано доказів вжиття будь-яких заходів щодо узгодження податкового зобов'язання відповідача по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. В той же час, суд звертає увагу позивача, що долучена до матеріалів справи довідка про результати перевірки щодо сплати згаданого податку не є належним доказом наявності податкового боргу, порядок визначення якого врегульовано статтею 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує положення ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 року (справа №1-233/11) щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області встановлено що «… протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів на наступних фізичних осіб…, серед яких і транспортні засоби: VOLKSWAGEN T4, 2000 р.в., зареєстровано 24.03.2010 року, ОСОБА_1, несплата податку - 24610,00 грн.; VOLKSWAGEN T4, 2003 р.в., зареєстровано 27.02.2010 року, ОСОБА_1, несплата податку - 17227,00 грн. …

…З оглянутих у судовому засіданні реєстраційних справ стосовно вищевказаних транспортних засобів вбачається, що спеціалістами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, які здійснювали перевірку поданих документів, у всіх випадках перевірялась наявність квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів, про що зроблені відповідні відмітки на бланку заяви про реєстрацію транспортного засобу…».

Наведене свідчить про те, що реєстрацію транспортних засобів здійснювали певні службові особи Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, які, неналежно виконуючи свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, проводили реєстрацію без сплати податку (або з частковою сплатою). Обставини, за яких ці кошти не надходили до бюджету і хто зі службових осіб сприяв цьому, не входить до предмету доказування у межах даної справи.

Поряд з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що платник не може нести відповідальності за дії працівників ДАІ чи банківських установ в процесі сплати та перерахування податків до бюджету, оскільки такі є підставою для проведення відповідної перевірки правоохоронними органами. Реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку чи неперерахування відповідних коштів тягне за собою відповідальність посадових осіб органу, які здійснили таку реєстрацію чи проводили відповідні розрахунки. В свою чергу, відсутність надходження податку в дохід бюджету не є підставою для стягнення його саме з відповідача, оскільки його вина у несплаті такого не доведена належним чином.

Стосовно покликань податкового органу на те, що податок з власників транспортних засобів на суму 49220,00 грн. не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету, то суд звертає увагу, що поняття «сплата податку» та «надходження коштів на рахунок» не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов'язком платника податку, в той час як надходження коштів на рахунок - це результат діяльності установ, які в установленому законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У даному випадку, позивачем під час розгляду адміністративної справи не доведено беззаперечними, належними та допустимими доказами обставин та підстав виникнення у відповідача податкового зобов'язання. Водночас, існування обставин, які б свідчили про наявність вини відповідача у ненадходженні коштів в розмірі 49220,00 грн. до місцевого бюджету, контролюючим органом не наведено, а судом - не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, а також обставини, встановлені Шевченківським районним судом м. Львова у вироку від 01.07.2013 року (справа №1-233/11), суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 49220,00 грн., а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

у задоволені позову - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.