Справа № 804/3240/16
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2016 р. Справа № 804/3240/16
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Борисенко П.О., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 31.03.2015 року відповідно до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру»; визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати заробітної плати за період з 01.05.2014 року по 31.12.2015 року відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону «Про забезпечення права на справедливий суд»; зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплати позивачу заробітну плату за: період з 26.10.2014 року по 31.03.2015 року відповідно до посадового окладу встановленого частиною першої статті 144 Закону України Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до посадового окладу встановленого абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач працює в апараті Марганецького міського суду Дніпропетровської області на посаді секретаря судового засідання з 01.06.2009 року. У звязку із змінами у законодавстві працівників апарату судів мали право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру». Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» видатків на ці потреби не було передбачено.
Від відповідача надійшли заперечення проти позову у яких зазначено, що на зазначений позивачем період Кабінетом Міністрів України не були вчинені дії по приведенню постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів» від 09.03.2006 року №268 у відповідність до абзацу 2 частини 2 статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу. На підставі викладеного, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Сторони,належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. При цьому, зазначили про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в апараті Марганецького міського суду Дніпропетровської області на посаді секретаря судового засідання з 01.06.2009 року.
При вирішенні даної справи по суді, суд виходив з наступного.
26 жовтня 2014 року набрав чинності України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобовязано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.
З 28 березня 2015 року Законом №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобовязано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону №108/95-ВР).
За правилами статті 142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.
З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.
На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою №268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обовязки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.
Кабінет Міністрів України лише постановою від 2 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» вніс зміни до додатку 47 до постанови №268, виклавши у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.
Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Аналізуючи вище згадані норми матеріального права, Верховний Суд України в постановах від 12 липня 2016 року (справа №21-1726а16), від 13 липня 2016 року (справа №21-1888а16) вказав на те, що оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, тому управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням зазначених обставин, норм матеріального права та висновків Верховного Суду України, викладених у вище згаданих постановах, доводи, викладені в адміністративному позові є безпідставними.
Зокрема, як зазначено в абзаці другому частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з системного аналізу норм законодавства, адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя ОСОБА_2