Справа № 815/5686/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5686/16
УХВАЛА

про відмову в відкритті провадження

28 жовтня 2016 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити необхідні дії для відшкодування коштів ОСОБА_1 за вкладом в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме: затвердити зміни (доповнення) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» із включенням даних ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «ЗЛАТОБАНК», який має право відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та передати до банку-агенту АТ «ОЩАДБАНК» інформацію про ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та перерахувати до банку-агенту АТ «ОЩАДБАНК» гарантовану суму відшкодування, необхідну для виплати коштів ОСОБА_1 як вкладнику ПАТ «ЗЛАТОБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 3 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р. №2343- ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовуються з урахуванням норм законодавства про банки та банківську діяльність. У свою чергу, ст.1 Закону №2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. У пункті 6 ст.2 Закону України від 23.02.2012 р. №4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вказано, що ліквідація банку- процедура його припинення як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вищевикладених норм та, ураховуючи положення ст.12 Господарського кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Дана позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року по справі №826/20410/14, відповідно до якої Верховним Судом України зроблено висновок що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини другої ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд спорів щодо цих правовідносин врегульований господарсько-процесуальним законодавством України.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити позивачу у відкритті провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 109 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу що розгляд даного спору повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою з усіма доданими до неї матеріалами повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ч. 3 ст. 186 КАС України.

Суддя П.П. Марин