Справа № 825/1488/16
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1488/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А
26 жовтня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Безименної Н.В.,
Желтобрюх І.Л.
за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на постанову Чернігівського адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату про визнання протиправним та скасування наказу,
У серпні 2016 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ТВО військового комісара Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату №125 від 01 серпня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Чернігівського адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2014 року, відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» позивача призвано на військову службу до лав Збройних Сил України.
19 лютого 2015 року з позивачем укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України. ОСОБА_1 проходить військову службу у Чернігівському об`єднаному міському військовому комісаріаті на посаді начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату.
27 липня 2016 року о 8:00 год. під час ранкового шикування військовослужбовців у військовому комісаріаті встановлено відсутність начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу майора ОСОБА_1 з невідомих причин.
27 липня 2016 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №122, на підставі рапорту заступника військового комісара з територіальної оборони майора ОСОБА_2 (вх.. № 6476 від 27 липня 2016 року), призначено службове розслідування, проведення якого доручено заступнику військового комісара з територіальної оборони майору ОСОБА_2 (а.с.30).
Як вбачається з Акта проведення службового розслідування, затвердженого військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Акт), встановлено факт перебування майора ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Ендокринологічному відділенні Чернігівської обласної лікарні з 26 липня 2016 року та неповідомлення останнім про своє захворювання безпосереднього начальника, тобто військового комісара, внаслідок чого допущено порушення вимог ст.. 11, 12, 58, 53 та 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (а.с. 34-36).
01 серпня 2016 року ТВО військового комісара підполковником ОСОБА_3 , у присутності заступника військового комісара з територіальної оборони майора ОСОБА_2 , було проведено бесіду з майором ОСОБА_1 , в ході якої останньому роз`яснено вимоги ст.ст. 11, 12, 16, 58, 59, 254 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» та повідомлено, що за допущені порушення його буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності, з чим він не погодився, свою провину не визнав, про що складено аркуш бесіди (а.с.33).
Наказом ТВО військового комісара від 01 серпня 2016 року № 125, за порушення вимог ст. 11, 12, 58, 59, 254 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», майора ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладання дисциплінарного стягнення «догана» (а.с.9).
Вважаючи зазначений наказ протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.
Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2016 року позивач був госпіталізований до Ендокринологічного відділення Чернігівської обласної лікарні (а.с. 8).
Колегія суддів звертає увагу, що порядок проведення лікувально-профілактичних заходів військовослужбовців встановлено п. 246-262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року (далі Статут).
Відповідно до Преамбули цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Отже, дія Статуту поширюється на позивача - майора ОСОБА_1 , начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату.
Так, згідно з п. 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Отже, в силу вимог п. 254 Статуту, позивач був зобов`язаний негайно повідомити безпосереднього начальника про захворювання.
У апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що у п. 254 Статуту відсутня вказівка на «особисте повідомлення» військовослужбовцем безпосереднього начальника про захворювання.
Проте буквальне тлумачення п. 254 Статуту не дає підстав для висновку про те, що військовослужбовцю надане право повідомити безпосереднього начальника про захворювання будь-яким іншим чином, крім особистого повідомлення. Крім того, словосполучення «негайно повідомити про захворювання», яке міститься у п. 254 Статуту, вказує на те, що військовослужбовець зобов`язаний довести до відома безпосереднього начальника інформацію про захворювання до почату проходження лікування.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач жодним іншим чином не повідомив свого безпосереднього начальника про захворювання до початку проходження стаціонарного лікування до Чернігівської обласної лікарні. Сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 , хоча і знала про захворювання позивача, не є його безпосереднім начальником.
Так, захворювання позивача виникло 26 липня 2016 року, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Проте рапорт про перебування позивача на лікуванні датований 27 липня 2016 року 08 год. 45 хв.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з наказом №125 від 01 серпня 2016 року фактичною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є недотримання порядку вибуття військовослужбовців на лікування, нездійснення негайної доповіді про своє захворювання безпосередньому начальнику.
Нормами, що викладені у п. 255-260 Статуту, врегульовано порядок направлення військовослужбовців на лікування, у тому числі на стаціонарне.
Відповідно до абз. 2 п. 255 Статуту військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Згідно з абз. 2 п. 256 Статуту після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.
Відповідно до п. 260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
Системний аналіз викладених норм Статуту дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці направляються для огляду лікарем та на лікування до медичного пункту. На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються виключно з дотриманням процедури, встановленої п. 260 Статуту.
Сторонами не заперечується, що позивач не звертався до медичного пункту, не отримував висновок уповноваженого на те лікаря про направлення на стаціонарне лікування. Натомість, 26 липня 2016 року у зв`язку з різким погіршенням здоров`я позивач звернувся до Ендокринологічного відділення Чернігівської обласної лікарні.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не вжив жодних дій для негайного повідомлення безпосереднього начальника про захворювання та дотримання вимог Статуту щодо порядку направлення на лікування військовослужбовців.
Згідно з ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-14 від 24 березня 1999 року (далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Відповідно до ч. 3-4 ст. 5 Дисциплінарного статут за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності. притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Згідно п. 1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 березня 2004 року № 82 (далі Інструкція №82), службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Згідно з п. 1.3. Інструкції №82 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до п. 1.4. Інструкції №82 посадові особи у разі виявлення правопорушення зобов`язані негайно повідомити про це командира (начальника), до компетенції якого входить призначення розслідування.
Згідно з п. 1.5. Інструкції №82 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.
Так, 27 липня 2016 року наказом військового комісара Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату №122, на підставі рапорту заступника військового комісара з територіальної оборони майора ОСОБА_2 (вх.. № 6476 від 27 липня 2016 року), призначено службове розслідування, проведення якого доручено заступнику військового комісара з територіальної оборони майору ОСОБА_2 (а.с.30).
Досліджуючи зазначений наказ, колегія судів апеляційної інстанції дійшла висновку, про відповідність змісту вимогам п. 1.5. Інструкції №82.
Відповідно до п. 2.2. Інструкції №82 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав пояснення щодо предмета службового розслідування (а.с.32).
Згідно з п. 4.1., 4.2. Інструкції №82 за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.
Досліджуючи Акт проведення службового розслідування, затверджений військовим комісаром Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату 28 липня 2016 року, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про його відповідність вимогам Інструкції №82.
Згідно з п. 4.3. Інструкції №82 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.
За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником.
У матеріалах міститься Аркуш бесіди від 01 серпня 2016 року із зазначенням заперечень позивача (а.с.33).
Відповідно до п. 5.1 Інструкції №82 посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.
Так, за результатом розгляду Акта службового розслідування та доданих матеріалів, 01 серпня 2016 року ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.
Згідно з ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Проаналізувавши докази, які містяться у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем було дотримано встановлену процедуру проведення службового розслідування та оформлення його результатів.
У апеляційній скарзі позивач зазначає, що на час його перебування на лікуванні (з 26 липня 2016 року по 04 серпня 2016 року) проведення службового розслідування повинно було зупинитись.
Згідно з п. 1.6. Інструкції №82 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.
Колегія суддів звертає увагу, що п. 1.6. Інструкції №82 визначено строк проведення службового розслідування. Так, абз. 2 п. 1.6. Інструкції не містить вимоги про зупинення проведення дисциплінарного розслідування на час знаходження військовослужбовця на лікуванні.
Натомість, у чинному законодавстві України відсутня заборона проводити службове розслідування та накладати дисциплінарне стягнення під час знаходження військовослужбовця на лікуванні.
Відповідно до п. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно з п. 68 Дисциплінарного статуту а молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Відповідно до п. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Враховуючи те, що позивач був відсутній на ранковому шикуванні та не дотримався порядку вибуття військовослужбовців на лікування, з метою недопущення подібних випадків у подальшому та з метою покарання до нього правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.
Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року - залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення набирає та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Повний текст ухвали виготовлено 27.10.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Желтобрюх І.Л.