Справа № 607/8533/16-а
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Львів Справа № 876/7006/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюба В. В.

суддів: Іщук Л. П., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання Болюк Н. В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2016 року у справі №607/8533/16 - а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції та інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції рядового поліції Мороз К. М. про скасування постанови у справі про адміністративне порушення,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції та інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції рядового поліції Мороз К. М. і просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №087286 від 01 серпня 2016 року, якою його визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Тернополі ДПП рядовим поліції Мороз К. М. при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, як зазначив позивач, у його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу про адміністративне правопорушення, оскільки інших під'їзних шляхів до будинку не було і не має, а також в автомобілі знаходилося двоє малолітніх дітей, тому існувала крайня необхідність під'їхати до будинку саме у такий спосіб. Вважає безпідставним посилання відповідача на порушення пункту 11.13 Правил дорожнього руху України за кваліфікуючою ознакою «Розташування транспортних засобів на дорозі». Крім цього, нема жодних належних та допустимих доказів щодо можливого проїзду до будинку іншим шляхом та не складено протоколу огляду місця події.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. У зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції не з'ясував чи мали місце обставин, якими він (позивач) обґрунтовував свої позовні вимоги. Суд не врахував, що в автомобілі знаходилися двоє малолітніх дітей, які на той час в пізню пору доби хотіли спати. Тому існувала крайня необхідність під'їхати до будинку і висадити там малолітніх дітей, а інших під'їзних шляхів до будинку немає і не було. В свою чергу суд першої інстанції відмовив у проведенні огляду місця події. Вважає, що суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, надавши нічим не обґрунтовану перевагу доводам відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги і пояснив, що він та інші мешканці будинку неодноразово користувалися цим під'їздом до будинку, що відповідає положенням п. 26.3 Правил дорожнього руху України. Цей під'їзд є одним із двох варіантів і будь - які заборонні знаки відсутні. Про це позивач також зазначив у своїх письмових поясненнях, поданих апеляційному суду відповідно до ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, рядовий поліції Мороз К. М. в судове засідання не прибув, а також не направило в судове засідання представника Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, хоча відповідачі повідомлялися належним чином та у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання апеляційного суду. При цьому, від відповідачів відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі і апеляційним судом не визнавалася обов'язковою участь відповідачів в апеляційному розгляді справи. У зв'язку з цим та у відповідності до ст. 196 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за відсутності відповідача та представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, доводи в судовому засіданні особи, яка подала апеляційну скаргу, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 11.13 розділу 11 «Розташування транспортних засобів на дорозі» Правил дорожнього руху України, забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під'їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1 - 26.3 цих Правил. При цьому, позивачем не представлено доказів, які б спростовували наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 01 серпня 2016 року Інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Тернополі ДПП рядовим поліції Мороз К. М. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно змісту вказаної постанови, позивач, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 01 серпня 2016 року о 01 годині 20 хвилин по вул. Текстильна у м. Тернополі здійснив рух по тротуарі, чим порушив п.11.13 Правил дорожнього руху України.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

У відповідності до п. 11.13 Правил дорожнього руху України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах та пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під'їздів і за умови виконання пунктів 26.1 - 26.3 цих Правил.

За порушення вимог вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Аналогічні положення наведені і в статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При вирішенні справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка підтверджує обставини, викладені відповідачем на обґрунтування своїх заперечень проти адміністративного позову. Обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються також записом з нагрудної камери патрульного.

У зв'язку з цим колегія суддів апеляційного суду вважає, що наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було підставою для відповідальності і, відповідно, накладення адміністративного стягнення. При цьому, апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення накладено у межах компетенції відповідача у відповідності та з дотриманням положень ст. ст. 33, 252, 280, 283, Кодексу України про адміністративне правопорушення. Тому, в ході здійснення відповідачем провадження у справі про вчинене позивачем адміністративне правопорушення, права позивача не були порушені.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними посилання позивача на зміст п. 26.3 Правил дорожнього руху України, так як до житлового будинку №2 по вул. Текстильній у м. Тернополі є інший під'їзд з боку Проспекту Злуки, що підтверджено представленими відповідачем картою та світлиною з позначенням під'їзду. Вказана обставина підтверджується і відеозаписом з камери патрульного.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до законних і обґрунтованих висновків про безпідставність позовних вимог позивача.

Тобто, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи неповне з'ясування обставин справи..

Тому, підстав для скасування постанови суду першої інстанції і відповідно - до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 159, 195, 197, 198, 200,205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2016 року у справі № 607/8533/16 - а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.. 160 ч.3 Кодексу адміністративного судочинства України - у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

судді: Л. П. Іщук

І. О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено 25 жовтня 2016 року