Справа № 539/1716/16-а
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 р.Справа № 539/1716/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.08.2016р. по справі № 539/1716/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Заступника начальника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Демидченко Ліни Василівни , Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання рішення неправомірним та його скасування,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.), звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Заступника начальника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Демидченко Ліни Василівни (далі - відповідач), в якому просив визнати рішення відповідача, а саме постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.05.2016 року згідно виконавчого листа №2-а-2786/09, виданого 18.09.2014 року, неправомірною та скасувати її.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.08.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016 року залучено Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області до участі у справі в якості другого відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАс України) фіксування судового засідання 20.10.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2010 року постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лубнах від 03.09.2009 року по справі № 2-а-2786/09/1618 змінено. Викладено абзаци 2, 3 резолютивної частини постанови в такій редакції "визнати дії УПФУ в м. Лубнах, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю починаючи з 03.08.2008 року неправомірними. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, починаючи з 03.08.2008 року". В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2009 року залишено без змін.

Постанова Лубенського міськрайонного суду від 03.09.2009 року набрала чинності 22.04.2010 року.

18.09.2014 року, на підставі заяви ОСОБА_1, видано виконавчий лист Харківським апеляційним адміністративним судом, який пред'явлено до виконання до ВДВС Лубенського МРУЮ.

21.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження за вих. № 12664.

28.09.2015 р. на адресу Відділу надійшла відповідь з УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі з повідомленням про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

З зазначеної відповіді вбачається, що стягувач пенсію отримував в розмірі, встановленому постановою суду, до 01.11.2011 року.

26.05.2016 року заступником начальника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження згідно виконавчого листа №2-а-2786/09, виданого 18.09.2014 року Харківським апеляційним адміністративним судом по адміністративній справі № 2-а-2786/09, на підставі п.8 ч. 1 ст.49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

04.06.2016 року ОСОБА_1 поштою отримав зазначену постанову.

Посилаючись на те, що оскільки ніякого фактичного виконання в ході виконавчого провадження не відбулося, жодної виплати боржник УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі позивачу, як стягувачу, не здійснило з моменту видачі виконавчого листа з 26.05.2014 року, ОСОБА_1 вважає вищезазначену постанову неправомірною, в зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вірно застосовано норми чинного законодавства при правильному встановленні всіх дійсних обставин справи, а тому підстави для скасування такого рішення суб'єкта владних повноважень відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачений обов'язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2015 р. на адресу Відділу надійшла відповідь з УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі з повідомленням про те, що стягувач пенсію отримував в розмірі, встановленому постановою суду, до 01.11.2011 року. При цьому орган пенсійного фонду посилався на те, що виплати за рішенням суду були припинені з 01.11.2011р. у зв'язку з необхідністю реалізації норм Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік" від 14.06.2011р. №3491, Постанови КМУ від 06.07.2011р. №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а з 01.01.2012 р. - Закону України "Про державний бюджет на 2012 рік" та Постанови КМУ від 23.11.2011р. за №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011р. № 20-ргі/2011 таке законодавче регулювання було визнано конституційним.

Статтею 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" визначено: "Установити, що в 2012 році положення ст. ст. 39, 51, 52, 53, 54 норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік".

Аналогічні положення до Державного бюджету України були введені і в 2013 - 2016 роках.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що 13.03.2016 р. державний виконавець звертався до суду із заявою про роз'яснення порядку виконання судового рішення.

Проте, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено та зазначено, що порядок та строки нарахування пенсійних виплат (основного розміру пенсії, доплат, підвищень та ін.) можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання, а тому є недопустимим обмеження строками пенсійних виплат, які проводяться безстроково, в межах та на підставі діючого законодавства, якщо не відбулось змін у законодавстві.

При цьому, що такі зміни законодавства відбулися з набранням 19.06.2014 року чинності Законом України N 3491-УІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011рік", яким пунктом 7 частини першої цього Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-УІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" 6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову N 745 "Про встановлення деяких виплат що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Статтею 3 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" визначено: "Установити, що у 2012 році норми і положення статей 39, 20, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що в 2013 році норми і положення, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно з ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року делеговано Кабінету Міністрів України. Також, пунктом 9 статті 1 Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-УІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набув чинності 3 серпня 2014 року (газета Голос України №146 (5896) від 2 серпня 2014), доповнено Прикінцеві положення Закону України від 16 січня 2014 року № 719-У11 "Про Державний бюджет України на 2014 рік" пунктом 6-7 такого змісту: "установити, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік".

Положеннями пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачено, зокрема, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р. № 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2014 р. (починаючи з 03.08.2014 року) та 2015 р. бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

Вищезазначене вказано в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016 р. по справі № 2-а-2786/09, яка є чинною.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що стягувач отримував пенсію із розрахунку основної пенсії 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.50, ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 01.11.2011 року, що спростовує доводи позивача про те, що жодної виплати боржник УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі позивачу, як стягувачу, не здійснило.

Пунктом 7 частини 1 Закону України від 14.06.2011 року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 06.07.2011 року за № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" (набрала чинності з 23.07.2011 року), у якій, зокрема, встановлені певні розміри пенсій (основної та додаткової) для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Таким чином, з 23.07.2011 року положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинні застосовуватися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.9 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. 3384/201, кошти Пенсійного фонду України спрямовуються на фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, допомоги на поховання та інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

Згідно з ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, кошти, які враховується при визначенні міжбюджетних трансферів та інших джерел.

Колегія суддів зазначає, що вимоги Закону України "Про виконавче провадження" містять вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, а саме: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з повідомленням боржника, а також з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016р., державним виконавцем отримано інформацію про виконання виконавчого документа.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання згідно з виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

З аналізу норми Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що при здійсненні виконавчого провадження взагалі та при вирішенні питання про його закінчення зокрема, державний виконавець зобов'язаний здійснити всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи для забезпечення примусового виконання судового рішення, в тому числі здійснити контроль за повнотою виконання рішення суду боржником та пересвідчитись в цьому.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що державним виконавцем виконано обов'язки щодо примусового виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2010 року по справі № 2-а- 2786/09/1618.

При цьому, державний виконавець, який не наділений, та на нього не покладено такий обов'язок, спеціальними знаннями в галузі нарахування, призначення та виплати пенсій, при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження, керувався інформацію, наданою УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі, яке повідомило, що нарахування та виплата пенсії за рішенням суду здійснені до 01.11.2011 року. На даний час вказана інформація не спростована.

Необхідно зауважити на те, що постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2010 року по справі № 2-а- 2786/09/1618 не є рішенням про стягнення коштів, а є рішенням про зобов'язання вчинити певні дії, в зв'язку з чим не містить визначеної суми, що підлягає стягненню на користь стягувача. Обов'язок щодо визначення такої суми покладено на боржника та, відповідно до наявних доказів, ним виконано.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на той факт, що позивач самостійно раніше звертався до відповідача з письмовою заявою про повернення без виконання виконавчого листа № 2-а-2786/09, виданого 18.09.2014 року , про що свідчать копія заяви ОСОБА_1 від 12.02.2015 року до ВДВС Лубенського МРУЮ, копія постанови про повернення виконавчого документа від 25.02.2015 року.

Доказів повторного звернення позивача до ВДВС про виконання виконавчого листа № 2-а-2786/09, виданого 18.09.2014 року, ані матеріали справи, ані матеріали виконавчого провадження не містять.

Також, представник відповідача підтвердив той факт, що на теперішній час виконавчий лист № 2-а-2786/09, виданий 18.09.2014 року, повторно на виконання до відділу не надходив та на виконанні у відділі не перебуває.

З урахуванням викладеного, відповідачем 26.05.2016 р. правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для її скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.08.2016р. по справі № 539/1716/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П'янова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 25.10.2016 р.