Справа № 405/4870/15-а
Суддя: Плохотніченко Л. І.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/4870/15-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі

головуючого судді Плохотніченко Л. І.

за участю секретаря Шумейко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою військової частини польова пошта НОМЕР_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з вказаним позовом зазначивши, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10. 2012 року у справі № 1111/7976/12, 2-а/1111/796/12 позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 (на час дії особливого періоду присвоєно найменування Військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення грошової компенсації задоволено. Визнано протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за піднаймом житла ОСОБА_1 , стягнено з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за наймом житла в розмірі понесених фактичних витрат за період з 01.09.2006 року по 14.08.2012 року у розмірі 88 100 грн. та на виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Позивач вказав, що відповідач не повинен був приймати до виконання виконавчий лист за зазначеним рішенням суду, оскільки він не відповідав вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження, що рішення суду повинно виконуватися органами державного казначейства та вказав на відсутність підстав для проведення державним виконавцем виконавчих дій після закінчення строку на примусове виконання рішення суду.

Посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» позивач з даним позовом звернувся до суду, просив поновити пропущений для звернення до суду строк.

Представник позивача у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити.

Третя особа у судове засідання з`явилася, заявлений позов вважала необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ухвалиЛенінського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2015 року у справі за заявою Військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10. 2012 року стягнуто звійськової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за наймом житла у розмірі понесених фактичних витрат за період з 01.09.2006 року по 14.08.2012 року у розмірі 88 100 грн.

21.01.2013 року на підставі вказаної вище постанови Ленінський районний суд м. Кіровограда видав виконавчий лист, згідно з яким було зазначено, що рішення набрало чинності 12.11. 2012 року та строк пред`явлення до виконання один рік.

Відповідно до з`ясованих під час розгляду справи обставин також встановлено, що підставою для прийняття до виконання виконавчого листа та вирішення питання щодо можливого відкриття виконавчого провадження стала заява ОСОБА_1 від 11.11.2013 року до відповідача про прийняття до виконання виконавчого листа про стягнення з військової частини НОМЕР_2 на його користь грошової компенсації за наймом житла у розмірі понесених витрат в сумі 88 100 грн.

На підставі вказаного вище виконавчого документа, з урахуванням заяви ОСОБА_1 від 11.11.2013 року, 14.11.2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Стороженко Л.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40709926 про стягнення з військової частини НОМЕР_2 га користь ОСОБА_1 грошової компенсації за наймом житла в розмірі понесених фактичних витрат за період з 01.09.2006 року по 14.08.2012 року у розмірі 88 100 грн., боржнику у виконавчому провадженні (позивачу у даній справі) було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 21.11.2013 року (п. 2 вказаної постанови), про що зобов`язано у триденний строк з дня отримання постанови письмово повідомити про повне чи часткове виконання рішення боржником.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, боржнику роз`яснено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій (а.с. 15).

Копії зазначеної постанови відповідач направив на адресу сторін виконавчого провадження позивача та третьої особи 15.11. 2013 року, що підтверджується копією супровідного листа відповідача від 15.11. 2013 року, № 44192.

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.11.2013 року, боржник у виконавчому провадженні: військова частина НОМЕР_2 , 02.12.2013 року, отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, згідно з поясненням представника позивача,військова частина НОМЕР_2 постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження не оскаржувала.
На виконання зазначеного рішення суду, після закінчення строків на добровільне виконання, відповідачем було вжито відповідних заходів примусового характеру виконання, про що свідчать матеріали справи.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.05.2014 року № 107, військова частина НОМЕР_2 перейшла на умовне найменування«військова частини польова пошта НОМЕР_1 ».

У відповідності до з`ясованих обставин справи також встановлено, що 11.03.2014 року, у зв`язку з надходженням до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції заяви боржника, постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Красюк С.В., провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за наймом житла в розмірі понесених фактичних витрат 88 100 грн. було відкладено за наявністю обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, до 21.03.2014 року (а.с. 16), що крім іншого підтвердили під час розгляду справи представники сторін. З аналогічних підстав, постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Донченко М.М. від 03.04. 2014 року, провадження виконавчий дій у цьому ж виконавчому провадженні повторно було відкладено до 16.04.2014 року, що підтвердили під час розгляду справи представники сторін.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, про наявність відкритого виконавчого провадження, за яким позивач був відповідачем позивачеві було відомо, оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2013 року він отримав, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.11.2013 року, а відтак маючи визначені Законом України «Про виконавче провадження» права сторони виконавчого провадження мав усі можливості для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
У зазначеному вище виконавчому провадженні державним виконавцем заходи по виконанню рішення суду не вживалися протягом 25 днів, а не 20, як вказав у позовній заяві представник позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.
Отже, враховуючи ту обставину, що провадження державним виконавцем було відкрито ще 14.11.2013 року, з урахуванням встановленого Законом України «Про виконавче провадження» строку на виконання рішення суду майнового характеру, який становить шість місяців та строку на який провадження виконавчих дій відкладалося, виконавчі дії державний виконавець повинен був закінчити 08.06.2014 року.
Разом з тим, відповідно до постанови старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Красюк С.В. від 02.06.2014 року про зупинення виконавчого провадження, у зв`язку з направленням до Ленінського районного суду м. Кіровограда заяви про відстрочку виконання рішення суду (а.с. 19), виконавче провадження ВП № 40709926 було зупинено до розгляду справи по суті.

08.08.2014 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда, виконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10. 2012 року про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за наймом житла в розмірі понесених фактичних витрат 88 100 грн. було відстрочено до 08.12.2014 року.

Після закінчення строку, на який виконавче провадження було зупинено, постановою державного виконавця від 25.02.2015 року провадження у справі поновлено та в подальшому вказане виконавче провадження було приєднане до зведеного виконавчого провадження, оскільки відносно боржника - Військової частини НОМЕР_2 на виконанні у ДВС знаходилися й інші виконавчі провадження, що підтверджується копією постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 25.02.2015 року.

Постанову державного виконавця про поновлення виконавчого провадження від 25.02.2015 року позивач просить сксасувати саме з тих підстав, що державний виконавець не повинен був після 03.06.2014 року проводити будь - які виконавчі дії, у тому числі й звертатися до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення, проте враховуючи зазначені вище обставини суд не погоджується з доводами позивача та вважає, що державний виконавець виконав покладені на нього обовязки по поновленню виконавчого провадження після закінчення строку, на який воно було зупинено, а подальшому правомірно виніс постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого првадження.

Відповідно до зазначених позивачем підстав позову, позивач також не погодився з бездіяльністю відповідача щодо не направлення йому копії постанови про повернення виконавчого листа стячувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржнику, проте згідно з поданою заявою позивача, ухвалою суду від 22.06. 2016 року позов у вказаній частині було залишено без розгляду.

Однією з підстав даного позову, позивач також зазначає неправомірність дій відповідача з приводу прийняття до виконання виконавчого листа за заявою стягувача. Разом з тим, згідно з наданими під час розгляду справи поясненнями представник позивача зазначив, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2013 року, військова частина не оскаржувала.

Згідно з ухвалоюЛенінського районного суду м. Кіровограда від 13.07.2015 року у справі за заявою Військової частини НОМЕР_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачу було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви (а.с. 42-47). Дана ухала, відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року, залишена без змін.

Згідно з листом Головного управління Державної Казначейської служби України у Кіровоградській області від 17.06.2015 року № 09-01-7/551-5282, позивачу стало відомо, що до Головного управління Державної Казначейської служби України у Кіровоградській області надійшла заява ОСОБА_1 про виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.01.2013 року у справі у справі № 1111/7976/12, виданого на виконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10. 2012 року номер провадження 2-а/1111/796/12 про стягнення з військової частини НОМЕР_2 га користь ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 грошової компенсації за наймом житла в розмірі 88 100 грн., у зв`язку з чим з метою виконання вказаного рішення суду, Головне управління Державної Казначейської служби України у Кіровоградській області просило позивача надати інформацію щодо рахунку та коду економічної класифікації, з якого слід здійснити списання коштів, з одночасним роз`ясненням позивачу, що платежі за платіжними дорученнями Військової частини НОМЕР_2 здійснюватись не будуть до здійснення списання, крім захищених видатків, визначених Бюджетним Кодексом України.

Таким чином, суд вважає, що даний лист Головного управління Державної Казначейської служби України у Кіровоградській області носить інформаційний характер для стягувача і він не може свідчити про протиправність дій або бездіяльності державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону Українивійськової частини НОМЕР_2 «Про виконавче провадження» разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Враховуючи те, що боржник у даному виконавчому провадженні в добровільному порядку рішення суду не виконав, підстави для скасування постанов державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на здійснення виконавчих дій, відсутні.
Крім того, відсутні підстави для задоволення позову в іншій частині, оскільки інші дії державного виконавця, які спрямовувалися на виконання рішення суду не порушують право та інтереси боржника виконавчого провадження, позивача в даному позові.
У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Відповідно до з`ясованих обставин справи суд дійшов висновку, що причини пропущення строку на звернення до суду є поважними, а відтак пропущений позивачем строк на звернення до суду підлягає поновленню.
Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження » за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України та Закон України «Про державну виконавчу службу», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 5 цього Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання.

Як передбачено ст.12 цього Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів,що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом, вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Одним з обов`язків державного виконавця відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» є надсилання документів виконавчого провадження, а саме копій постанов державного виконавця та інших документів виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Заходами примусового виконання рішень є зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (п.1 ч. 1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого

провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як встановлено статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 11 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 12 КАС України розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито

Відповідно до ст. 13 КАС України Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.. 14 КАС України).

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень . Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.. 72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 8 14, 158-163, 167 КАС України

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову військової частини польова пошта НОМЕР_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанов - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко