Справа № 806/1959/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року Житомир справа №806/1959/16

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О.Г.,

розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта владних повноважень-співробітника поліції ГУ НП в Житомирській області Беспалка Максима Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Головне управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання надати інформацію -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка Максима Миколайовича в частині ненадання інформації (публічної інформації) на його запит від 25 вересня 2016 року;

- зобов'язати співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка Максима Миколайовича надати інформацію (публічну інформацію) на його запит від 25 вересня 2016 року;

- зобов'язати співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка Максима Миколайовича надати інформацію (публічну інформацію) на його запит від 27 вересня 2016 року;

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині ненадання інформації (публічної інформації) на його запит від 27 вересня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.09.2016 року звернувся до співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка М.М. та 27.09.2016 року до Головного управління Національної поліції в Київській області із запитами про надання публічної інформації, на що відповідачі відповіді не надали та по суті приховують неправомірні дії своїх підлеглих. Вважає, що дії відповідачів та їх бездіяльність в невиконанні вимог Законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації" є неправомірними.

25.10.2016 року до суду від Беспалка М.М. надійшли письмові заперечення щодо позову, в яких просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що він не мав повноважень надавати відповідь на запит позивача, тому відповідь позивачу була надана розпорядником інформації, а саме Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області, отже позовні вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими.

Розгляд справи проведено у скороченому провадженні відповідно до ч.3 ст.183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з запитом від 25 вересня 2016 року до співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка М.М., в якому просив повідомити:

- чи були підлеглі у відрядженні працівники поліції ГУНП в Житомирській області 30.08.2016 р. в селі Медвин та в селищній раді Богуславського району Київської області;

- зазначити прізвища працівників поліції ГУНП в Житомирській області, які 30.08.2016 року були в селі Медвин та в селищній раді, Богуславського району Київської області.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VІ.

Відповідно до частини першої статті 1 Закон України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Вирішуючи питання, чи належить відповідач до кола розпорядників інформації у розумінні Закон України "Про доступ до публічної інформації" суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закон України "Про доступ до публічної інформації" суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закон України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

З аналізу зазначеної норми, суд зазначає наступне, визначене поняття «суб'єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб'єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону. У зв'язку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов'язки розпорядника інформації, у тому числі обов'язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації, відповідно до статті 14, 15 Закону.

Згідно з ч.1 ст.16 Закон України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Отже, на підставі вищезазначеного, вбачається що розпорядником запитуваної інформації є Головне управління Національної поліції у Житомирській області.

Судом встановлено, що 04.10.2016 року запит ОСОБА_1 був розглянутий та йому надана відповідь за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області Бондара В.А. за вих. №933/105/03/18-2016.

Відповідь відповідачу було надіслано 05.10.2016 року рекомендованим листом, що підтверджується квитанцією про направлення.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 до суду звернувся з позовом, де відповідачем зазначив співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка Максима Миколайовича. Проте, як встановлено судом, Беспалко М.М. не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки за своїм статусом та колом повноважень не підпадає під розуміння органу державної влади та інших суб'єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону.

Щодо вимоги про зобов'язання співробітника поліції ГУ НП в Житомирській області Беспалка М.М. надати інформацію (публічну інформацію) на запит від 27.09.2016 року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 вересня 2016 року подано запит до ГУ НП в Київській області.

В матеріалах справи відсутній запит позивача від 27.09.2016 року до ГУ НП в Житомирській області, працівника ГУ НП в Житомирській області Беспалкак М.М., а тому зазначена вище вимога позивача не може бути задоволена.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового розгляду, вказує на те, що вимоги про визнання неправомірними дій (бездіяльність) співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Беспалка Максима Миколайовича в частині ненадання інформації на запит від 25 вересня 2016 року та зобов'язання його надати інформацію на запити від 25.09.2016 року та від 27.09.2016 року є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо вимоги про визнати неправомірними дій (бездіяльності) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині ненадання інформації (публічної інформації) на запит позивача від 27 вересня 2016 року суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із запитом від 27 вересня 2016 року до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив повідомити:

- чи були працівники поліції 30 серпня 2016 року в селі Медвин та в селищній раді Богуславського району Київської області;

- зазначити прізвища працівників поліції, які 30.08.2016 року були в селі Медвин та в селищній раді Богуславського району Київської області.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація, згідно зі ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон), - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч.1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 1 статті 20 Закону закріплено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно зі ч.1 ст.22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Отже, запитувані відомості є публічною інформацією, надання якої за запитом є обов'язковим відповідно до вимог статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.1 ст.70 КАС України).

При цьому особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

У даній справі відповідачем, Головним управлінням Національної поліції у Київській області, належних доказів на спростування вищевказаних обставин і доводів позивача суду надано не було. Письмового заперечення проти позову до суду не подано.

З огляду на викладене, а також з метою реалізації права позивача на доступ до публічної інформації, суд визнає неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині ненадання інформації (публічної інформації) на запит позивача від 27 вересня 2016 року.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Київській області в частині ненадання інформації (публічної інформації) на запит від 27 вересня 2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду, прийнята в порядку скороченого провадження, виконується негайно, та крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Г. Попова