Справа № 808/1343/16
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2016 рокусправа № 808/1343/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління судової адміністрації в Запорізькій області, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя треті особи Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, Головне Управління державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Уквітні 2016 року позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління судової адміністрації в Запорізькій області, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, треті особи Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, Головне Управління державної казначейської служби України у Запорізькій області, в якому просила: визнати незаконною дію відповідача 1 щодо відмови в задоволенні заяви позивача про нарахування та виплату вихідної допомоги; зобов'язати відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу - судді у відставці, вихідну матеріальну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат без сплати податку за останньою посадою - судді Шевченківського райсуду міста Запоріжжя, виходячи з суми заробітної плати позивача 23 200,00 грн.;визнати незаконними дії відповідача 2 щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивачу - судді у відставці;зобов'язати відповідача 2 призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% від заробітної плати як судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного утримання, починаючи з 01 березня 2016 року та виплачувати в подальшому.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 р. адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити та здійснювати виплату в подальшому ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі встановленому Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 08.06.2016 року. В решті частин позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила в частині позовних вимог щодо зобов'язання Територіального управляння судової адміністрації Запорізької області нарахувати та виплатити вихідну матеріальну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат - постанову скасувати, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 22.06.1987 по 09.04.1990 працювала на посаді судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а у період з 01.10.1991 по 17.02.2016 - суддею, заступником голови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Усього стаж роботи станом на 17.02.2016 становить 27 років 1 місяць 20 днів.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 20.09.2001 №2738-ІІІ позивача обрано на посаду судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 04.02.2016 №996- VIII "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у зв'язку з поданням заяви про відставку (пункт 2 постанови).

На підставі наказу голови суду від 17.02.2016 №6-К суддю ОСОБА_1 відраховано зі складу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 17 лютого 2016 року у зв'язку із звільненням з посади судді.

01.03.2016 позивач звернулась із заявою до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя в якій просила призначити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, до якої додано подання Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2016 №01-44/83/2016-вих про встановлення такого утримання, копію постанов ВР України від 20.09.2001 №2738-ІІІ та від 04.02.2015 №996-VIII, копію наказу про відрахування зі складу суду від 17.02.2016 №6-К, копію паспорту, довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 09.02.2016 №03/173, розрахунок стажу судді, копії довідки податкової про присвоєння ідентифікаційного номера, трудової книжки, диплому, свідоцтва про укладення шлюбу.

Листом від 02.03.2016 №48/У-1 Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя повідомлено позивача, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

24.03.2016 позивач звернулась до ТУ ДСА в Запорізькій області із заявою щодо нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою - судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, проте листом від 04.04.2016 №08-05/872 ОСОБА_1 із посиланням на приписи Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 01.04.2014 відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні") повідомлено, що у відповідача 1 відсутні правові підстави виплати їй вихідної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на момент подання заяви про відставку позивача Законом України «Про судоустрій і статус суддів» виплата такої допомоги не передбачена, а відтак відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 статтею 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

В ході розгляду справи встановлено, що на час звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя та відрахування її зі штату, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до чинного на момент подання до Вищої ради юстиції заяви про відставку (06.02.2015) та прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (04.02.2016) законодавства, підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Окрім того, частиною четвертою статті 109 Закону (в редакції на час звернення позивача із заявою про відставку) визначалося, що суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Матеріалами справи підтверджено, що з моменту подання заяви про відставку до звільнення з судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позивач перебувала на посаді судді і їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата.

Отже, отримання позивачем заробітної плати у період з моменту подання заяви про відставку до звільнення з посади судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя є підтвердженням того, що підставою для нарахування та виплати судді вихідної допомоги в розмірі 10 заробітних плат є прийняття рішення Верховною Радою України про відставку судді.

Також, відповідно до статті 29 Закону голова суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Цією ж статтею на голову суду покладено обов'язок видавати на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ, що прямо вказує на відношення вказаного повноваження до категорії адміністративних повноважень голови суду.

Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки, тобто з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя .

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України, як на підставу виплати йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, є необґрунтованими, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками ВАСУ, викладеними у справах № 820/9034/15, 809/2497/15.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними дії УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання суд зазначає.

Згідно п. 5 розділу ІІІ «;Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пунктом 17 вищезазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII), а саме частину третю-п'яту статті 141 викладено в новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Крім того, при вирішенні справи колегія суддів враховує, що рішенням Конституційного Суду України 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано неконституційними положення: ч.3 статті 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII; абзц. 1,2,3,4 та першого, другого речень абзацу шостого ч.5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII; п. 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та прийняв рішення, що є вірним по суті.

Зазначене вище, згідно з частиною 2 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України виключає підстави для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 р. - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту згідно ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: О.О. Круговий