Справа № 802/1325/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 жовтня 2016 р. Справа № 802/1325/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника позивача Довбиша О.Л.,

представника відповідача Лісного В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та стягнення грошової компенсації замість неотриманого речового майна,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати їй грошової компенсації замість неотриманого речового майна в розмірі 4169,88 грн. та стягнути з відповідача на її користь таку грошову компенсацію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 07.12.1987 року по 03.01.2008 року вона проходила військову службу у Збройних Силах України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 1 від 03.01.2008 року її звільнено з військової служби у запас за п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з правом носіння військової форми одягу. Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 № 2 від 04.02.2008 року за час проходження військової служби позивачка недоотримала 178 предметів речового майна на загальну суму 4169,88 грн. Відтак, оскільки відповідач, який є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , тривалий час проявляє бездіяльність та незважаючи на неодноразові звернення відмовляється виплатити заборговану грошову компенсацію за неотримане речове майно, вона вимушена за захистом своїх прав та інтересів звертатися до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, надавши пояснення, аналогічні до викладеного у позовній заяві. Просить суд адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 12.10.2016 року за клопотанням позивача на підставі ч. 1 ст. 52 КАС України здійснено заміну неналежного відповідача на належного військову частину НОМЕР_1 .

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Пояснив, що починаючи з 11.03.2000 року набрав чинності Закон України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", на підставі якого було призупинено дію норми ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині, яка передбачала право військовослужбовців на одержання грошової компенсації замість речового майна. В подальшому таку норму взагалі було виключено і на сьогодні закон не надає військовослужбовцям, звільненим у запас, право одержувати грошову компенсацію взамін речового майна.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити з огляду на таке.

Встановлено, що у період з 07.12.1987 року по 03.01.2008 року ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 , перебуваючи при цьому на всіх видах забезпечення, в тому числі речового.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 1 від 03.01.2008 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з правом носіння військової форми одягу.

На підставі вказаного наказу позивачку було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 № 2 від 04.02.2008 року, оригінал якої судом оглянуто в судовому засіданні, звільнена у запас прапорщик ОСОБА_1 за час проходження військової служби недоотримала 178 предметів речового майна на загальну суму 4169,88 грн., в тому числі майно, що підлягало видачі до 10.03.2000 року, на суму 1251,12 грн. та після 10.03.2000 року на суму 2918,76 грн.

В поданому адміністративному позові позивачка просить визнати протиправною дії відповідача, як правонаступника військової частини НОМЕР_2 , щодо невиплати їй грошової компенсації за неотримане речове майно та стягнути таку компенсацію в сумі 4169,88 грн.

Відтак, надаючи оцінку таким позовним вимогам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, яка діяла до 11.03.2000 року, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною другою статті 9 цього Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 12.03.1996 року № 316 "Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ".

Разом з тим, дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено Законом України від 17.02.2000 року № 1459-ІП "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів". Закон набрав чинності 11.03.2000 року.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України від 06.12.1991 року № 1934-ХІІ "Про Збройні Сили України", якою військовослужбовцям було гарантувано одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Водночас цим Законом не передбачено отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

Законом України від 03.11.2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону України № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Системний правовий аналіз вказаних вище норм законодавства дає змогу зробити висновок про те, що на момент звернення позивачкм ОСОБА_1 за отриманням грошової компенсації взамін речового майна Закон № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

Тому суд погоджується з доводами відповідача про відсутність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації замість неотриманого речового майна у розмірі 4169,88 грн., оскільки позивачка звільнена з військової служби.

Крім того, вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд враховує усталену практику Верховного Суду України у справах цієї категорії (наприклад, постанови від 19 березня, 11 та 18 червня 2013 року №№ 21-38а13, 21-156а13, 21-191а13, постанова від 24 грудня 2015 року у справ № К/9991/7856/12-С).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у цій справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович