Справа № 333/3141/16-а
Суддя: Боровікова А. І.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №333/3141/16-а
Провадження № 2-а/333/126/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2016 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Боровікова А.І., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду 17.06.2016 року із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії звернувся ОСОБА_1, який посилається на таке. В липні 2014 року він разом зі своєю сім'єю змушений був переміститися з місць проведення АТО. Так у відповідності до закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за № 1706 від 20.10.2014 року та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року за № 509, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 24.02.2015 року та № НОМЕР_2 від 24.02.2015 року. В 2009 році в нього народилась донька ОСОБА_2, яка є дитиною інвалідом, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 від 16 травня 2012 року. На листопаді 2013 року в них народилась ще одна дитина та в січні 2014 року його родина була визнана багатодітною. В травні позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення по Комунарському району Запорізької міської ради щодо взяття на облік для забезпечення автомобілем. Йому надіслали лист-відмову №01-2447 від 20.05.2016 року. Позивач не згоден з відмовою, тому просив суд визнати неправомірною відмову УПСЗН ЗМР по Комунарському району щодо не взяття на облік для забезпечення автомобілем дитини позивача ОСОБА_2, та зобов'язати УПСЗН ЗМР по Комунарському району взяти на облік для забезпечення інваліда автомобілем його доньку-інваліда ОСОБА_1.

Представник відповідача надав 09.09.2016 р. суду заперечення на позов, згідно яких відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на наступні підстави забезпечення інвалідів автомобілями здійснюється управління відповідно до норм чинного законодавства України, а саме Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями». Відповідно до абз.3 п.1 Порядку, забезпечення автомобілями інвалідів за місцем здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної республіки Крим, відповідними структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій або управління дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, м.Києві та Севастополі. Виходячи із зазначеного, забезпечення інвалідів автомобілями здійснюється за місцем реєстрації.

Місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_1. Таким чином, забезпечення дитини інваліда позивача автомобілем повинно здійснюватися за місцем реєстрації у м.Донецьк, про що позивача було письмово повідомлено листом управління №01-2447 від 20.05.2016 року. Посилання позивача на ч.7 ст.7 Закону України «Про забезпечення пав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до якої, взята на облік внутрішньо переміщена особа має право на забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, на одержання реабілітаційних послуг відповідно до законодавства за місцем проживання, не є доречним, оскільки мова у зазначеній правовій нормі йде про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, але ніяк не про забезпечення автомобілем.

Автомобіль не належить до технічних та інших засобів реабілітації. Підтвердженням цього є також і те, що абзацом 1 статті 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», зазначено: «Держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту…».

Таким чином, законодавцем окремо зазначено такі категорії як технічні та інші засоби реабілітації та спеціальний автотранспорт. Взяття позивача на облік управління не має законних підстав, оскільки на теперішній час не внесені відповідні зміни до постанови КМУ від 19.07.2006 року №999, які б дозволяли здійснювати забезпечення автомобілем не за місцем реєстрації, а за місцем фактичного проживання.

Справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача по справі народилась донька ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 12.06.2009 року. Дитина народилась інвалідом, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3.

Позивач в липні 2014 року позивач разом зі своєю сім'єю змушений був переміститися з місць проведення АТО.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району Запорізької міської ради щодо взяття його на облік для забезпечення автомобілем. На звернення позивача по справі, відповідач надіслав лист - відмову №01-2447 від 20.05.2016 року, в якому зазначено, що порядок забезпечення інвалідів автомобілем затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999. Постановою передбачено забезпечення інвалідів за місцем реєстрації.

Згідно паспорту позивача місцем його реєстрації зазначено АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

19.07.2006 року Кабінетом Міністрів України було видано Постанову №999 ,,Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" (враховуючи зміни внесені Постановою КМУ від 26.04.2007 року №661).

Дана Постанова закріпила перелік інвалідів котрі мають право на забезпечення автомобілями безкоштовно чи на пільгових умовах.

Згідно з ст. 18 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до Закону України від 20.10.2014 р. №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Позивач у справі є внутрішньо переміщеною особою, про що відповідним органом видано Довідку від 24.02.2015р. № НОМЕР_2 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів, проведення антитерористичних операцій та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення.

Відповідно до ст. 7 Закону № №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа має право на забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, на одержання реабілітаційних послуг відповідно до законодавства за місцем перебування.

Постановою КМУ України № 999 від 19.07.2006р затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, відповідно до п.1 якої забезпечення інвалідів автомобілями здійснюється за місцем їх реєстрації відповідними органами соціального захисту населення. Дана Постанова є підзаконними нормативно-правовим актом, прийнята на виконання Конституції та законів України.

При цьому суд, зазначає, що у відповідності до Конституції України норми закону мають вищу юридичну силу у порівнянні із нормами Постанови КМ України, а відтак застосуванню підлягають норми Законів України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Відтак, відсутність факту реєстрації місця проживання не може бути перешкодою для отримання соціальних послуг, в даному випадку взяття на облік для отримання автомобіля інвалідом, внутрішньо переміщеною особою, оскільки в такої наявний документ, що підтверджує факт тимчасового проживання.

Зважаючи на викладене, адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з тим, що при подачі позову позивачем не було сплачено судовий збір в установленому законом порядку, то останній підлягає стягненню з позивача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо відмову Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо не взяття на облік для забезпечення автомобілем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Управління Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району взяти на облік для забезпечення інваліда автомобілем - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, з подачею її копії до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.І. Боровікова