Справа № 813/2574/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року № 813/2574/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

представника третьої особи 1 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Львівської міської ради Пелещишин Наталії Романівни за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) до державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Львівської міської ради Пелещишин Наталії Романівни (надалі по тексту - відповідач), в якій просить суд:

-визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради Пелещишин Наталії Романівни №29976790 від 09.06.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Ухвалами суду від 25.07.2016 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

16.08.2016 року протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (надалі по тексту - третя особа 1), ОСОБА_5 (надалі по тексту - третя особа 2), ОСОБА_6 (надалі по тексту - третя особа 3).

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що 09.06.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради Пелещишин Наталією Романівною прийнято рішення №29976790 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1. Підставою для відмови державним реєстратором наведено встановлення наявних суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Так, у вказаному рішенні зазначено, що поданим для державної реєстрації права власності рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007 року у справі №22-2792/07 визнано право власності за ОСОБА_1 на приміщення цілісного майнового комплексу (магазин), що по АДРЕСА_1, технічний паспорт видано на А-2 (магазин) загальною площею 1041,90 кв.м. Поряд з цим, державним реєстратором в обґрунтування мотивів відмови зазначено, що за результатами здійснених пошуків встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано два об'єкти нерухомого майна за однією адресою.

Водночас, вказаним рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2007 року визнано недійсним договір купівлі-продажу цього самого приміщення, укладений 25.04.2005 року між ТОВ «Ярмарх» та ОСОБА_7, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 Дане рішення апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007 року в частині визнанняза ОСОБА_1 права власності на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1, та визнання недійсним договору купівлі-продажу цього самого приміщення, укладеного 25.04.2005 року між ТОВ «Ярмарх» та ОСОБА_6, ОСОБА_2 і ОСОБА_5, є таким, що набрало законної сили та підлягає виконанню. А отже, згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі по тексту - Закон № 1952-IV) це рішення суду є підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечила, надала суду письмові заперечення в яких зазначає, що 02.06.2016 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг було подано заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на єдиний майновий комплекс на яку відповідач, як державний реєстратор прав на нерухоме майно, зареєструвала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень 09.06.2016 року. Зокрема, за результатами здійснених пошуків встановлено в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на об'єкт - будівля магазину загальною площею 1041,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 власниками яких є ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Відповідно до п.3 ст.10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: встановлює відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа - ОСОБА_2 про позову заперечив з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Зазначив, Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на об'єкт - будівля магазину загальною площею 1041,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 власниками яких є ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Кожен з цих співвласників набули право власності на вищевказане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу № 1084 від 25.04.2005 року, посвідчений Журомською М В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 жодних заперечень на позовну заяву або ж пояснень до суду не надавали.

У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Відповідач явку у судове засідання уповноважених представників не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Водночас, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Третя особа - ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання явку уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Водночас, жодних клопотань про відкладення/перенесення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутності сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін в їх сукупності, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

02.06.2016 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг було подано заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на єдиний майновий комплекс.

09.06.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради Пелещишин Наталією Романівною прийнято рішення № 29976790 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1, за суб'єктом ОСОБА_1.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна реєстрація речових прав та обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 7 ст. 3 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Згідно із ст. 6 Закону № 1952-IV, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону № 1952-IV документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідне рішення.

Відповідно п.23 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Так, суд зазначає, що не бере до уваги посилання позивача на те, державним реєстратором не вчинено жодних дій щодо належного з'ясування достовірності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації, а саме те що зареєстровано два об'єкти нерухомого майна, однак не зазначено які саме об'єкти.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем за результатами здійснених пошуків встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на об'єкт - будівля магазину загальною площею 1041,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 власниками яких є ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Кожен з цих співвласників набули право власності на вищевказане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу № 1084 від 25.04.2005 року, посвідчений Журомською М В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу.

Відповідно до п.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: встановлює відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах.

Окрім цього, у резолютивній частині рішення №22-2792/07 Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2007 року, згідно якого позивач просив зареєструвати право власності на приміщення цілісного майнового комплексу (магазину), що по АДРЕСА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 квітня 2005 року між організацією торгівельно-виробничих процесів у формі ТзОВ «Ярмарх», з однієї сторони, та ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_5, з другої сторони, щодо продажу будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проте у Реєстрі прав власності даний запис діючий, що і зумовлює суперечність між заявленими та вже зареєстрованими правами.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству та поданим документам.

Крім того позивачем 19.02.2016 року було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності у Львівське міське управління юстиції та державним реєстратором прав на нерухоме майно Бобик Н.М. 05.03.2016 року було прийнято рішення №28612224 про відмову у державні реєстрації прав та їх обтяжень з тих самих підстав, що і рішення яке оскаржується позивачем у даній адміністративній справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд не знайшов в діях відповідача порушень обумовлених ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 жовтня 2016 року.