Справа № 461/10997/14-а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 р. Справа № 876/4238/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Улицького В.З.,

суддів Гулида Р.М., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання Дутка І.С.,

за участю представників позивача: ОСОБА_1,ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника 3 особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Виконавчого комітету Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» на постанову Галицького районного суду м. Львова від 02.06.2016 року у справі за позовом Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Виконавчого комітету Львівської міської ради за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» про визнання неправомірними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Львівська обласна організація Національної спілки художників України у вересні 2014 року вернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, про визнання протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.04.2001 року № 157 «Про затвердження проекту відведення та надання у довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ВАТ «Львівнафтопродукт» для будівництва адміністративно-торгового центру на пл. Міцкевича, 9; визнання неправомірним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 року № 386 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» в частині продажу земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові ВАТ «Львівнафтопродукт»; виключити з Додатку № 1 до Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 року № 386 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» пункт № 5..

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, позивач покликається те, що оскаржувані рішення відповідач прийняв щодо земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові, яка Виконавчому комітету не належала. Позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень Виконавчого комітету Львівської міської ради не враховано тієї обставини, що на земельній ділянці знаходилося нерухоме майно памятка культури національного значення, а відтак, рішення приймалися за відсутності відповідних погоджень Міністерства культури України, всупереч інтересам держави та в порушення інтересів і прав Львівської обласної організації Національної спілки художників України.

ОСОБА_5 Галицького районного суду м. Львова від 02.06.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.04.2001 року № 157 «Про затвердження проекту відведення та надання у довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ВАТ «Львівнафтопродукт» для будівництва адміністративно-торгового центру на пл. Міцкевича, 9». Визнано протиправним та скасовано Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 року № 386 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» в частині продажу земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові ВАТ «Львівнафтопродукт», виключивши з Додатку № 1 до Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 року № 386 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» пункт № 5.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Виконавчий комітет Львівської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» подали апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 157 від 06.04.2001р. було прийнято на виконання Ухвали Львівської міської ради від 23.11.2000р. №831 «Про надання дозволу ВАТ «Львівнафтопродукт» на складання проекту відведення земельної ділянки та надання в тимчасове користування на умовах оренди земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові». При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 р. №386 було прийнято на основі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 157 від 06.04.2001 року «Про затвердження проекту відведення та надання у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ВАТ «Львівнафтопродукт» для будівництва адміністративно-торгового центру на пл. Міцкевича, 9».

Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 09.09.2011 року у справі № 2а-267/2011 визнано недійсною та скасовано Ухвалу Львівської міської ради 11-ї сесії 3-го скликання від 23.11.2000 року №831 «Про надання дозволу ВАТ «Львівнафтопродукт» на складання проекту відведення земельної ділянки та надання в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові». Зважаючи на зазначене, суд вважає, що враховуючи визнання судом недійсною Ухвалу Львівської міської ради 11-ї сесії 3-го скликання від 23.11.2000 року №831, відпала правова підстава для прийняття рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 157 від 06.04.2001р. як і рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 р. №386.

Згідно п.4 ч.1 ст.2 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII) відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на, зокрема землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

До земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів (ч.2 ст.75 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII).

Відповідно до ст.4 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII) не можуть передаватись у колективну і приватну власність землі історико-культурного призначення.

Згідно 75 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII) на землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню.

Для забезпечення режиму історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів встановлюються охоронні зони з забороною на землях цих зон діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на забезпечення дотримання режиму земель історико-культурного призначення (ч.2 ст.75 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII)).

Згідно ст.82 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII) охорона земель включає систему правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на забезпечення режиму земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Законом України "Про охорону культурної спадщини"(в редакції, чинній на момент прийняття Кабміном України постанови від 27.12.2001 № 1761про занесення Державного історико-архітектурного заповідника у м. Львові як пам'ятки історії, монументального мистецтва та археології національного значення до Державного реєстру та на момент прийняття міською радою оскаржуваних ухвали) врегульовані правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь. Об'єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою.

Статтею 33 цього Закону передбачено, що ансамблі і комплекси пам'яток, які становлять виняткову антропологічну, археологічну, естетичну, етнографічну, історичну, мистецьку, наукову чи художню цінність, можуть бути оголошені рішеннями Кабінету Міністрів України державними історико-культурними (історико-архітектурними, архітектурно-історичними, історико-меморіальними, історико-археологічними, історико-етнографічними) заповідниками чи музеями-заповідниками, охорона яких здійснюється відповідно до цього Закону та інших законів.

Території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної документації (частина 1статті 34 цього Закону)

Судом першої інстанції встановлено, що приміщення та фундаменти окремої будівлі памятки історії та культури підприємства громадської організації «Львівський художньо-виробничий комбінат» Львівської обласної організації Національної спілки художників України, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9, перебувають у Державному реєстрі памяток культурної спадщини національного значення під охоронним номером 1326, а ОСОБА_5 міністрів Української РСР від 24.08.1963 року № 970, ОСОБА_5 міністрів Української РСР від 06.09.1979 року № 442, даний нерухомий обєкт включений у список памятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави.

Також колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваних рішень обєкт нерухомого майна (памятник архітектури Української РСР) був виключений зі списку памятників архітектури Української РСР, не існував як об'єкт фізичного світу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на 2001 рік (дату прийняття оскаржуваних рішень) у Виконавчого комітету Львівської міської ради та Територіальної громади м. Львова права власності на будинок за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 9, під яким саме і знаходилась спірна земельна ділянка. Відтак, Виконавчий комітет Львівської міської ради окрім зазначеного вище не мав права розпоряджатися майном, яке йому не належало.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2005 року між Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та Львівською обласною організацією Національної спілки художників України було укладено Охоронний договір на памятку культурної спадщини житловий будинок, 1839 р. (фундаменти колишнього будинку); пл. Міцкевича, 9 охоронний № 1326. Відтак, судом встановлено, що позивач відповідно до умов договору та чинного законодавства у сфері охорони пам'яток історії та культури має зобов'язання щодо збереження памятки культурної спадщини, що знаходиться на пл. Міцкевича, 9 у м. Львові.

04.07.2014 року у відповідності до отриманої інформації з листа № 1107-246 Архівного відділу Львівської міської ради позивачу стало відомо про існування рішень органу місцевого самоврядування (Виконавчого комітету Львівської міської ради), що порушує публічний порядок та грубо порушує його права, а саме: рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 157 від 06.04.2001 року «Про затвердження проекту відведення та надання у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельної ділянки ВАТ «Львівнафтопродукт» для будівництва адміністративно-торгового центру на пл. Міцкевича, 9» та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2001 року №386 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові».

Зважаючи на викладене судом першої інстанції вірно встановлено, що приймаючи оскаржувані рішення Виконавчий комітет Львівської міської ради грубо порушив норм закону, зокрема ст.ст. 4, 33, 75 Земельного кодексу України (від 18.12.1990№561-XII), ст.ст.33, 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (від 08.06.200 р. №1805-ІІІ), відтак в задоволенні апеляційних скарг Виконавчого комітету Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» слід відмовити, оскільки не можуть передаватись у колективну і приватну власність землі історико-культурного призначення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянтів на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку нерухомості» - залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 02.06.2016 року у справі №461/10997/14-а без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В. Улицький

Судді: C. Кузьмич

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 26.10.2016 року