Справа № 742/3062/16-а
Суддя: Гумен В. М.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/186/16
Єдиний унікальний № 742/3062/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Гумен В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії в зв'язку з втратою годувальника та про зобов'язання поновити їй виплату цієї пенсії.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, як отримувач пенсії в зв'язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 04.10.2013 року.

З 06 листопада 2015 року позивач працює на посаді заступника селищного голови Ладанської селищної ради та відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є посадовою особою місцевого самоврядування.

З 06 листопада 2015 року управління припинило їй виплату пенсії, тому 06 жовтня 2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про причини невиплати їй пенсії, на яку листом від 07 жовтня 2016 року отримала відповідь про те, що вона являється посадовою особою в органах місцевого самоврядування тому відповідно до норм чинного законодавства пенсія їй не виплачується на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIIІ та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ і підстави її поновлення виникнуть в разі звільнення із роботи.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, дискримінаційними та такими, що порушують її конституційні права, тому і звернулася до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав суду письмове заперечення на позовну заяву в якій не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, посилаючись на обставини викладені в письмовому запереченні.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для задоволення позовних вимог, з наступних підстав:

З 24 червня 1993 року первинно позивачу було призначено пенсію по інвалідності 3 групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням (а.с.7,8).

З 04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії в зв'язку із втратою годувальника, призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується листом відповідача (а.с. 6).

Згідно листа Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 07 жовтня 2016 року № 155/10/Г-3, позивач з 06 листопада 2015 року працює на посаді заступника Ладанського селищного голови та являється посадовою особою місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про роз'яснення причин не виплати їй пенсії в зв'язку із втратою годувальника, за період з 06 листопада 2015 року по теперішній час.

Листом Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 07 жовтня 2016 року № 155/10/Г-3 (а.с.6) позивачу було роз'яснено, що їй, як посадовій особі місцевого самоврядування, пенсія за віком не виплачується з 06 листопада 2015 року на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIIІ та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що вказане рішення не ґрунтується на положеннях закону, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не мажуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII), п.9 розділу І якого внесені зміни до ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", згідно яких:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються".

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911 -VIII, дію частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» продовжено з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року.

При цьому, у відповідності до п.5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України","Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Проте, у вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, строк щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був.

Разом з тим п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213- VIII від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України… «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з настанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших спеціальних законів.

Оскільки, у зазначений у п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213- VIII від 02 березня 2015 року, строк, тобто до 01 червня 2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим законом посадовим особам не призначаються, тому позивач, яка є посадовою особою місцевого саморвядування, перестала бути особою, яка має право, а призначення пенсії, у порядку передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестала бути особою, передбаченою у ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка й була підставою для зупинення виплати пенсії з 06 листопада 2015 року.

Тобто з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає їй право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тому позивач з 06 листопада 2015 року перестала бути особою, якій у відповідності до Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01 квітня 2015 року було призупинено виплату пенсії, тому і відпали підстави для застосування даної норми закону, і відповідно пенсія позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати, а тому позов підлягає частковому задоволення.

Посилання ж відповідача на ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру" та "Про службу в органах місцевого самоврядування».

У відповідності до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Проте відповідачем на виконання вимог ст.71 КАС України не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не має права на поновлення виплати їй раніше призначеної пенсії у зв'язку із втратою годувальника. Також судом не встановлено підстав для відмови позивачу у поновленні виплати раніше призначеної пенсії.

Водночас суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення відповідачем раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії в зв'язку із втратою годувальника за період з 06 листопада 2015 року по 05 квітня 2016 року та поновлені виплати пенсії за цей період.

При цьому, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідком пропущення строку звернення до адміністративного суду, за приписами ст. 100 КАС України, є залишення позову без розгляду.

Оскільки позивач дізналася про порушення своїх прав свобод чи інтересів в зв'язку з чим звернулася до відповідача зясування причин припинення їй виплати пенсії 06 жовтня 2016 року, а в матеріалах справи відсутні докази поважності пропуску строку звернення до суду, тому адміністративний позов в частині позовних вимог по 05 квітня 2016 року має бути залишений без розгляду.

З урахуванням наведеного, суд переконаний у тому, що відновленню підлягає виплата призначеної позивачу пенсії за віком з 06 квітня 2016 року у зв'язку з відсутністю будь-яких підстав для її невиплати, оскільки поновити її права та інтереси іншим шляхом, ніж відновленням виплати такої, суд вважає неможливим.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18, 69, 99-100, 104-106, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії в зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_1, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06 квітня 2016 року.

Зобов'язати Прилуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії в зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_1, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06 квітня 2016 року.

Адміністративний позов в частині позовних вимог по 05 квітня 2016 року включно залишити без розгляду.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя Гумен В.М.