Справа № 803/2719/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Справа № 803/2719/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

за участю представника позивача Обушко Р.М.,

представника відповідача Кортоус Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» Державного Агентства лісових ресурсів України до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Камінь-Каширське лісове господарство» Державного Агентства лісових ресурсів України звернулося з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції у Волинській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 20012 року, якою встановлено окремі порушення законодавства, викладені в акті ревізії від 24 жовтня 2014 року №710-14/77. На підставі акту ревізії прийнята письмова вимога від 2 грудня 2014 року №710/14/1165 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство»». Позивач не погоджується з висновками інспекції, викладеними в листі-вимозі від 2 грудня 2014 року №710/14/1165, оскільки останні прийняті з порушенням норм законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач в поданому письмовому запереченні від 20 січня 2015 року пред'явленні позовні вимоги заперечили, з підстав викладених у запереченні.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі ухвал Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2014 року і 14 жовтня 2014 року та постанови старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадження прокуратури Волинської області від 19 вересня 2014 року відповідачем з 24 вересня 2014 року по 20 жовтня 2014 року проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 20012 року, за результатами якої 24 жовтня 2014 року складено акт №710-14/77. На підставі акту ревізії прийнята письмова вимога від 2 грудня 2014 року №710/14/1165 «Про усунення порушень законодавства виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство»». Позивач не погоджується з висновками інспекції, викладеними в листі-вимозі від 2 грудня 2014 року №710/14/1165.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року №2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В даній справі, позивач звернувся до суду про скасування вимоги Інспекції, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та містить зобов'язання повернути кошти до бюджету.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня, 18 вересня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14 відповідно), яка в силу частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 26 жовтня 2016 року.