Справа № 806/546/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" жовтня 2016 р. Справа № 806/546/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Житомирської області третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій Апеляційного суду Житомирської області в частині ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_3 за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період із 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 28.03.2015); та зобов'язання Апеляційний суду Житомирської області здійснити ОСОБА_3 перерахунку заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014) та за період із 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 28.03.2015), виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.082016р. в позові ОСОБА_3 відмовлено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідачів при обчисленні та виплаті заробітної плати позивачу в період з 26.10.2014р. по 09.09.2015р. ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Суд вказав на те, що під час нарахування позивачу заробітної плати у вказаний період відповідачем норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" були застосовані у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Як зазначено в постанові, відповідачі не мали юридично обґрунтованих підстав для нараховування та виплати посадового окладу ОСОБА_3, у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 45 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами та доповненнями).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду від 17.08.2016р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. На думку скаржника, при прийнятті оскарженої постанови судом першої інстанції не було враховано позиції Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд не прийняв до уваги, як зазначає позивач, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, порушив права позивача на встановлену чинним ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" заробітну плату, що суперечить ст.43 Конституції України , в якій зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. В зв'язку з чим, на думку позивача, суд своїм рішенням звузив зміст та обсяг його існуючих прав і свобод , суперечить ст.22 Конституції України, де вказано, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру", яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, встановлюється в розмірі 30% посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, встановлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Із 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 147 встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, побутове забезпечення і рівень соціального захисту, встановлені законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, встановлюється в розмірі 30% посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, встановлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Відповідно до підпункту 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом, привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом.

Наведене узгоджується з положеннями частин 7, 8 статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до якого умови оплати праці державних службовців, розміри посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до якого умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, провадиться на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду закріплена Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268, зокрема, Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України не внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, а Законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, Апеляційний суд Житомирської області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Вказані висновки колегією суддів проведені з врахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі №820/4648/15, яка відповідно до вимог частини 2 статті 161 та частини 1 статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Колегією суддів встановлено, що позивач не має право на перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "17" серпня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_2