Справа № 826/12304/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 жовтня 2016 року 08:20 справа №826/12304/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Міністерства внутрішніх справ України 2. УМВС України в Херсонській області
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 1, МВС України) та УМВС України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 по розгляду рапорту позивача від 29 серпня 2014 року; 2) внести зміни в наказ МВС України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника УМВС України в Херсонській області, відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та заборони займати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація) протягом 10 років, вказавши підставою його звільнення пункт 64 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; 3) внести зміни в наказ УМВС України в Херсонській області від 31 жовтня 2014 року №308 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та з посади заступника начальника УМВС України в Херсонській області, вказавши підставою його звільнення пункт 64 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/12304/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 12 жовтня 2016 року представники сторін не прибули, при цьому позивач та відповідачі подали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, у зв'язку із чим, у зв'язку із чим, на підставі частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників осіб, які беруть участь у справі, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 17 липня 1989 року по 27 жовтня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с позивача звільнено з посади заступника начальника УМВС України в Херсонській області, відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та заборонено займати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація) протягом 10 років.

На підставі вказаного наказу УМВС України в Херсонській області видало наказ від 31 жовтня 2014 року №308 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за підпунктом "а" пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Водночас позивач зазначає, що до прийняття оскаржуваних наказів 29 серпня 2014 року він подав рапорт на ім'я Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. через УМВС України в Херсонській області про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року. Однак, як вказує позивач, накази про звільнення позивача з органів внутрішніх справ України з посади заступника начальника УМВС України в Херсонській області за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року безпідставно відповідачами не видавалися.

Позивач звернувся до відповідачів з метою про поновлення порушених прав та зміни формулювання підстав звільнення на підпункт "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

МВС України у листі від 26 липня 2016 року №22/1/1-Є-871 повідомило, що остаточне рішення з порушеного питання буде прийнято після розгляду судової справи щодо оскарження наказу від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с.

За результатами розгляду звернення позивача УМВС в Херсонській області у листі від 27 липня 2016 року №2/Є-212 проінформувало про відсутність правових підстав для внесення відповідних змін до наказу УМВС України в Херсонській області видало наказ від 31 жовтня 2014 року №308 о/с, оскільки він приймався у чіткій відповідності до наказу МВС України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с, та рекомендувало звернутись до МВС України.

Позивач вважає, що наказ МВС України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с та наказ УМВС України в Херсонській області від 31 жовтня 2014 року №308 о/с підлягають зміні, у зв'язку із тим, що звільнення ОСОБА_1 мало відбутись 21 жовтня 2014 року на підставі поданого 29 серпня 2014 року рапорту про звільнення за власним бажанням відповідно до підпункту "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідач 1 письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

Відповідач 2 у письмовому запереченні проти позову вказав про безпідставність позовних вимог, виходячи з того, що в архівній особовій справі позивач виявлено рапорт про звільнення за власним бажанням, однак такий рапорт не подавався до МВС України.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 у період з 17 липня 1989 року по 27 жовтня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Водночас, за змістом пункту 68 Положення про проходження служби до закінчення трьохмісячного строку попередження особи, які подали рапорт про звільнення за власним бажанням, мають право відкликати цей рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Згідно з підпунктом "ж" статті 64 Положення про проходження служби особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

У постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року по справі №21-299а14 суд вказав, що за змістом пункту 68 Положення про проходження служби звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу на підставі підпункту "ж" пункту 64 цього ж Положення зі служби до спливу тримісячного строку можливе у разі зазначення особою у рапорті дати звільнення, що свідчить про домовленість сторін про звільнення у більш короткий строк.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05 грудня 2011 року у справі №21-236а11, від 09 квітня 2012 року у справі №21-99а12, від 29 травня 2012 року у справі №21-122а12.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що 29 серпня 2014 року позивач подав рапорт на ім'я Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. через УМВС України в Херсонській області за командою про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року. Даний рапорт розглянутий, завізований тодішнім начальником УМВС України в Херсонській області ОСОБА_3 та зареєстрований в УМВС України в Херсонській області.

Таким чином, звільнення позивача з займаної посади та з органів внутрішніх справу України мало відбутись 21 жовтня 2014 року на підставі підпункту "ж" пункту 64 Положення.

Разом з тим, керівництвом УМВС України в Херсонській області вказаний рапорт позивача за командою реалізований не був, матеріали на звільнення позивача до МВС України надісланні не були, за власним бажанням 21 жовтня 2014 року позивача не звільнено, чим порушено право позивача на своєчасне звільнення за власним бажанням, гарантоване підпунктом "ж" пункту 64 та пунктом 68 Положення про проходження служби.

У справі міститься висновок службового розслідування за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2016 року, затверджений Головою ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області (далів по тексту - висновок службового розслідування), в якому встановлено, що дійсно 29 серпня 2014 року ОСОБА_1 прийнято рішення про звільнення органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року, що підтверджується рапортом останнього (вх. №1/2677 від 02 жовтня 2016 року), який поданий заявником 29 серпня 2014 року за командою на ім'я Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. через УМВС України в Херсонській області.

ОСОБА_1 зі своїм рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ України звернувся особисто до ОСОБА_3, як до безпосереднього керівника, який розглянув рапорт та завізував його, а саме зазначив, що клопоче по суті рапорту щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Разом з тим, ОСОБА_3 прийнято рішення хід рапорту не давати до моменту підбору належної ОСОБА_1 заміни.

Як вбачається із висновку службового розслідування, ОСОБА_3 в ході службового розслідування надав письмові пояснення, відповідно до яких, у зв'язку із порушенням відносно ОСОБА_3 кримінального провадження, він тривалий час перебував в стані психічно-емоційного напруження, відволікався на проведення слідчих дій, тривалий час приділяв спілкуванню із своїми захисниками по справі, та про наявність рапорту на звільнення ОСОБА_1 забув. Після закриття кримінального провадження ОСОБА_3 повернувся в нормальний психологічний стан, перестав хвилюватися за свою подальшу долю та став жити звичайним життям. У подальшому, а саме 02 жовтня 2014 року у ході перевірки документів, які ОСОБА_3 зібрав зі служби і які зберігалися у нього вдома, останній виявив рапорт ОСОБА_1, про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

З метою недопущення порушення трудових та соціальних прав ОСОБА_1 рапорт позивача переданий до УМВС України в Херсонській області для його подальшої реєстрації та реалізації, де він був зареєстрований, але реалізований з вини посадових осіб відповідача 2 не був. Зазначені обставини також підтверджуються письмовими поясненнями колишнього захисника ОСОБА_3 у кримінальному проваджені - ОСОБА_4

Подальшим службовим розслідуванням встановлено, що на момент повернення до УМВС України в Херсонській області рапорту ОСОБА_1 про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням для реєстрації та подальшої реалізації, виконання обов'язків начальника управління було покладено на полковника міліції ОСОБА_5

Однак, у ході службового розслідування встановити причини невжиття ОСОБА_5 заходів щодо реалізації рапорту ОСОБА_1 та опитати з цього приводу не виявилось можливим через звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ.

З урахуванням викладених обставин у висновку службового розслідування вказано, що факти несвоєчасного надання рапорту ОСОБА_1 про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням до УМВС України в Херсонській області на реєстрацію та подальшу реалізацію, що не дало змоги реалізувати заявнику своє право на звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням і, як наслідок призвело у подальшому до його звільнення за підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", сталися внаслідок неналежного ставлення до виконання службових обов'язків полковника міліції у запасі ОСОБА_3, який звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС України в Херсонській області від 03 вересня 2014 року №22 о/с з 29 серпня 2014 року, та полковника міліції у запасі ОСОБА_5, який звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС України в Херсонській області від 06 листопада 2015 року №381 о/с.

Зазначені обставини про несвоєчасне надання рапорту ОСОБА_1 від 29 серпня 2014 року про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням також вказані у листі УМВС України в Херсонській області від 10 жовтня 2016 року №2/82с/пр., адресованого на ім'я позивача, який долучено до справи.

Таким чином, за результатами службового розслідування виявлено бездіяльність посадових осіб УМВС України в Херсонській області із розгляду та подальшої реалізації рапорту ОСОБА_1 від 29 серпня 2014 року про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням, яка призвела до того, що позивач був звільнений не за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року на підставі пункту 64 "ж" Положення про проходження служби, а за підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" з 27 жовтня 2014 року.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 09 січня 2013 року у справі "Волков проти України" за заявою №21722/11 вказано, що в країнах повинен діяти принцип правової визначеності, який зобов'язує держави та їх органи здійснювати реалізацію прав та їх захист шляхом прийняття законодавства з чітким правовим визначенням спірних правовідносин та гарантує громадянам очікувати від держав та їх органів своєчасних та вичерпних дій відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, подаючи рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 правомірно очікував від відповідачів розгляду його рапорту та відповідних наслідків - звільнення з органів внутрішніх справ України з 21 жовтня 2014 року на підставі підпункту "ж" пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби.

Разом з тим, відповідач 2 протиправно жодних дій по реалізації згаданого рапорту не вчиняло.

Наведене вказує на протиправну бездіяльність УМВС України в Херсонській області із розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29 серпня 2014 року про звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року та на обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина перша статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи із завдань адміністративного судочинства, з урахуванням того, що ОСОБА_1 вже звільнений з органів внутрішніх справ, суд вважає, що належним способом захисту позивача є внесення змін до наказу МВС України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с та наказу УМВС України в Херсонській області від 31 жовтня 2014 року №308 о/с в частині звільнення позивача на підставі підпункту "ж" пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби, та приходить до висновку про зобов'язання відповідачів вчинити відповідні дії і про задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірності бездіяльності щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ за власним бажанням з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Херсонській області по розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29 серпня 2014 року про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 21 жовтня 2014 року.

3. Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України внести зміни в наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника УМВС України в Херсонській області відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та заборони займати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація) протягом 10 років, вказавши підставою його звільнення підпункт "ж" пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

4. Зобов'язати УМВС України в Херсонській області внести зміни в наказ УМВС України в Херсонській області від 31 жовтня 2014 року №308 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та з посади заступника начальника УМВС України в Херсонській області, вказавши підставою його звільнення підпункт "ж" пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов