Справа № 2а-4358/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2011 року № 2а-4358/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1
до третя особа Ірпінської міської ради Київської області Ірпінського міського відділе земельних ресурсів Київської області ОСОБА_2
про визнання незаконними дії та скасування рішень від 05.12.2002р. РЗ № 332977 від 19.02.2002р.
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Ірпінської міської ради Київської області (надалі по тексту відповідач 1), Ірпінського міського відділу земельних ресурсів Київської області (надалі по тексту відповідач 2), третя особа ОСОБА_2 (далі по тексту третя особа) про визнання незаконними дій та актів Ірпінського міського відділу земельних ресурсів Київської області щодо приватизації земельної ділянки і видачі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 332977, виданого 19.02.2002 на імя ОСОБА_1; про скасування рішення 6 сесії ХХIV Ірпінської міської ради Київської області від 05.12.2002 щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 та про скасування державного акту про право приватної власності на землю серії РЗ № 332977, виданого 19.02.2002 на імя ОСОБА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2009 р. відкрито провадження у справі № 2а-4637/09/2670.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2009 р. закрито провадження в адміністративній справі № 2а-4637/09/2670 в частині вимог до Ірпінської міської ради Київської області щодо скасування рішення 6 сесії XXIV Ірпінської міської ради Київської області від 05.12.2002 щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1, а також щодо скасування державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 332977, виданий 19.12.2002р. на ім'я ОСОБА_1.

Позивачем подано апеляційну скаргу на Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2009 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2011 р., Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2009 року - скасувати в частині закриття провадження у справі стосовно вимог ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області щодо скасування рішення 6 сесії XXIV скликання Ірпінської міської ради Київської області від 05.12.2002 р. щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 та щодо скасування державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 332977, виданого 19.12.2002 р. на ім'я ОСОБА_1 і справу в цій частині позовних вимог направити для продовження розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.12.2002 відповідачем 1 було прийнято протиправне рішення, відповідно до якого позивачеві було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1 га, яку позивачеві раніше було передано під будівництво житлового будинку. Крім того, відповідачем 2 було видано протиправний акт від 17.12.2002 щодо встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та 19.02.2002 було видано сторонній особі державний акт на право приватизованої власності на землю.

Представник відповідача 1 позов не визнає, а також подав клопотання щодо залишення позовної заяви без розгляду, як такої, що подана після закінчення встановлених строків звернення до суду.

Представник відповідача 2 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником третьої особи було подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва вже перебуває зазначений спір між цими самими сторонами; заперечення проти адміністративного позову мотивоване тим, що відповідачем 1 та відповідачем 2 було правомірно передано у власність позивачеві земельну ділянку та видано на неї державний акт серії РЗ № 332977 від 19.12.2002, про що свідчить архівний витяг від 14.04.2011, № 05-07/71. Крім того, представник третьої особи зазначає, що позивачем надано доручення № 9352 від 28.12.2002 ОСОБА_4 щодо здійснення продажу земельної ділянки, на підставі якого ОСОБА_4 від імені позивача укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2 Зазначені правочини, згідно з вимогами чинного законодавства, були нотаріально засвідченими.

Приписами ч. 6. ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо нема перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що Позивач звернувся до Ірпінської міської ради народних депутатів з заявою про виділення ОСОБА_1 земельну ділянку під будівництво житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів від 25.06.1996 р. № 158/7 була затверджено спис очного складу забудовників житлового мікрорайону «Стоянка»в м. Ірпені.

У відповідності до вищезазначеного рішення було затверджено список з виділенням земельної ділянки площею 1000 м2 в житловому мікрорайоні «Стоянка»м. Ірпінь, вул. Зелена, 40 під індивідуальне будівництво житлових будинків ОСОБА_1, що підтверджується архівним витягом від 14.02.2011 р. 305-07/71 (архівний витяг наявний в матеріалах справи).

Крім того, Рішенням 6 сесії ХХІV скликання Ірпінської міської ради Київської області від 05.12.2002 р. було передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.1 га за адресою: м. Ірпінь, вул. Зелена 40, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до Акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 17.12.2002 р., було встановлено межі та зазначено землекористувача ОСОБА_1, межі погоджені з землями суміжних землекористувачів.

У відповідності до Державного Акту на право приватної власності від 19.12.2002 р. серія РЗ №332977 ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0994 га, розташована на території Ірпінської міської ради, м. Ірпінь, вул. Зелена, 40, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У відповідності до ст. 78 Земельного кодексу України (в редакції на 2002 рік), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються.

Згідно ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Приписами ст. 118 Земельного кодексу України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, відповідно до якого громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Відповідно до п 2Перехідних положень вищезазначеного кодексу, клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів того, що спірна земельна ділянка площею 0,0994 га, розташована на території Ірпінської міської ради, м. Ірпінь, вул. Зелена, 40, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і була передана ОСОБА_1 в 1996 р.

В матеріалах справи наявна довіреність посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5 Вишгородського районного нотаріального округу Київської області від 28 грудня 2002 р. за реєстраційним номером 9352, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4, продати належну Позивачу вищевказану земельну ділянку за ціну та на умовах на погляд повіреного. Для чого надано ОСОБА_4 право подавати від імені ОСОБА_1 заяви, отримувати необхідні документи та довідки, розписуватися за нього, отримувати гроші, підписувати договір купівлі-продажу, а також виконувати всі інші дії пов'язанні з цим дорученням.

Також в матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.01.2003 р. укладена між ОСОБА_4 - представником ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з іншої сторони, у відповідності до даного договору земельна ділянка площею 0,0994 га, яка знаходиться в м. Ірпені Київської області по вул. Зеленій, 40 була продана. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_6 Ірпінського міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 106.

Представниками сторін по справі не надано суду доказів того, що вищезазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: м. Ірпінь, вул. Зелена від 22.12.2003 р. є не дійсним на момент розгляду справи.

Також, суд звертає увагу на те, що представник Позивача не заперечував відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: м. Ірпінь, вул. Зелена 40, що належала позивачу на праві приватної власності (державного акту на право приватної власності на землю), на підставі вищезазначеного договору.

Позивача робить посилання на те, що Прокуратурою м. Ірпеня винесено протест від 17.08.2006 р. №3726 на рішення Ірпінською міською радою №143-6-ХХІV від 05.12.2002 року про передачу земельних ділянок у приватну власність, в якому прокуратурою зазначено про відсутність в матеріалах доданих до рішення Ірпінської міської ради заяви ОСОБА_1 про передачу йому у власність земельної ділянки та наявність в акті встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки підпису навпроти прізвища ОСОБА_1, що візуально не схожий з підписом самого ОСОБА_1, та відповідно до чого Прокуратура м. Ірпеня вимагала скасувати рішення 6 сесії ХХІV скликання Гостомельської селищної ради № 143-6-ХХІV від 05.12.2002р. про передачу земельних ділянок у приватну власність в частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у приватну власність.

Судом було направлено судовий запит на адресу Прокуратури міста Ірпеня про надання інформації на підставі чого було винесено протест Прокурора.

На адресу суду надійшло повідомлення Прокуратури міста Ірпеня в якому зазначено, що за заявою ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за фактом підроблення документів та шахрайських дій, а запитувані документи приєднанні до матеріалів кримінальної справи № 61-965, що знаходиться в провадженні СВ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області

Крім того, судом для зясування всіх обставин справи 18.07.2011 р. було здійснено запит до СВ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області про надання документів на підставі чого був винесений протест Прокурора та надання земельної справи. На час розгляду справи останнім не було надано суду вищезазначених документів.

В матеріалах справи відсутнє рішення Гостомельської селищної ради про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки у приватну власність.

Судом встановлено, що Ірпінською міською радою було задоволено протест Прокуратури міста Ірпеня в частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у приватну власність та скасовано зазначене рішення 6 сесії ХХІV скликання № 143-6-ХХІV від 05.12.2002 р. про передачу земельних ділянок у приватну власність, однак зазначене рішення ІІІ сесії 5 скликання Ірпінської міської ради Київської області від 14.09.2006 р. № 91-3-V про скасування рішення 6 сесії ХХІV скликання № 143-6-ХХІV від 05.12.2002 р. про передачу земельних ділянок у приватну власність було скасовано постановою Оболонського районного суду м. Києва від 29.05.2008 року по справі 2-а-241/08, що є чинною на момент розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що в п. 15 Рішення міської ради від 05.12.2002 №143-6-ХХІV зазначено, заяви громадян на передачу земельних ділянок в приватну власність зберігаються в Ірпінському міськвиконкомі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що Позивачем не подавалися заява про передачу безкоштовно в приватну власність земельної ділянки у 2002 р., матеріалами справи спростовується, оскільки підставою для передачі земельної ділянки у приватну власність слугувала заява подана Позивачем, ще в 1996 році.

Згідно частини 5 статті 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Пунктом 1 частини 1 статті 29 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999, № 586-XIV, Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", Акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Накази керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства, рішенням Конституційного Суду України та актам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, можуть бути скасовані головою місцевої державної адміністрації, відповідним міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України, "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997, № 280/97-ВР, передбачено, що Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховую вищевикладене, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано суду доказів того, що спірне рішення винесене не правомірно, проте в матеріалах справи наявні докази підтвердження того, що Позивач здійснювавши подальші дії, а саме те, що видаючи доручення на продаж зазначеної земельної ділянки, позивач особисто підтвердив, визнав, що дана земельна ділянка належить йому на праві приватної власності (що відповідно до чинного законодавства передбачає наявність оформленого акту встановлення та погодження зовнішніх меж, а також державного акту на право приватної власності на землю).

Згідно зі ст. 104 Кодексом адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто особа має право звернутися до адміністративного суду, захищаючи свої права, які порушенні діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто, суд вважає за потрібне застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства суд оцінює докази, які знаходяться у матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку звернення до суду тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування рішення 6 сесії ХХIV Ірпінської міської ради Київської області від 05.12.2002 щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 та про скасування державного акту про право приватної власності на землю серії РЗ № 332977, виданого 19.02.2002 на імя ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів того, що відповідачі порушили його права, а отже не довів обґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що обставини, на які позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог не доведені суду, суду не надано доказів, що підтверджують ці обставини, у звязку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України , Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук