Справа № 815/7054/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Київ К/800/31561/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6 вимоги від 10.11.2014 року № 15-06-23-14/10098,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6 вимоги від 10.11.2014 року № 15-06-23-14/10098.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» було задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано пункт 6 вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області від 10.11.2014 року № 15-06-23-14/10098. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року апеляційні скарги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» та Державної фінансової інспекції в Одеській області було задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» - відмовлено у повному обсязі.

У касаційній скарзі Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судом порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року в частині відмови у задоволенні позову та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Державною фінансовою інспекцією в Одеській області подано заперечення на касаційну скаргу, в яких вона просить залишити касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Теплопосточання міста Одеси» за період з 01.06.2012 року по 30.06.2014 року. За результати перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області складено акт ревізії від 29.09.2014 року № 06-11/170.

10.11.2014 року Державною фінансовою інспекцією в Одеській області винесено вимогу № 15-06-23-14/10098 про усунення виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності порушень законодавства, якою, зокрема,

- пунктом 3 встановлено стягнути зайво виплачені кошти з осіб, які їх безпідставно отримали; - провести перерахунок та відповідні звірки щодо сум єдиного соціального внеску та повернути зайво сплачені кошти в сумі 2179241,23 грн.; - привести колективний договір КП «ТМО» на 2012-2017 роки у відповідність до вимог діючого законодавства.

- пунктом 4 встановлено провести донарахування посадового окладу на загальну суму 14028641,56 грн. та виплатити працівникам недонараховану заробітну плату;

- пунктом 5 встановлено стягнути зайво виплачені кошти з осіб, які їх безпідставно отримали; провести перерахунок та відповідні звірки щодо сум єдиного соціального внеску та повернути зайво сплачені кошти в сумі 124404,94 грн.;

- пунктом 6 встановлено стягнути зайво сплачені кошти за ненадані послуги в сумі 958195,40 грн. з ТОВ «Укрохрансервіс».

Не погоджуючись із вищезазначеними пунктами вимогами Державної фінансової інспекції в Одеській області від 10.11.2014 року № 15-06-23-14/10098, Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією. її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550, визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж З робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем пред'явлено вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість відшкодування перевіряє суд, який розглядає такий позов.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 року у справах № 21-40а14, 21-63а14, від 27.01.2015 року у справі 21-436а14, від 17.02.2015 року у справі № 21-4а15, який згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому, враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Як вже зазначалося, оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість відшкодування перевіряє суд, який розглядає такий позов. При цьому, оскаржувана в межах даної справи вимога може бути виконана підконтрольною установою добровільно, однак сама по собі вона не є підставою для примусового стягнення зазначених в ній суми, тобто не породжує для позивача безпосередньо відповідного обов'язку. Таким чином, відсутні підстави для висновку про порушення даними вимогами будь-яких прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що порушень судом апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, при вирішенні цієї справи, не допущено, правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6 вимоги від 10.11.2014 року № 15-06-23-14/10098 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

Л.Т. Черпіцька