Справа № 826/24333/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б.М.-Україна" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Т.Б.М.-Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 03.09.2015 року № 100270001/2015/000072/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.09.2015 року № 100270001/2015/00161.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ "Т.Б.М. -Україна" (покупець) та АО "Т.Б.М.-Логістик" (РФ) (продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір № 06/2015 від 10.03.2015 року (далі - контракт), згідно з яким продавець продавав, а покупець купував товар в асортименті.

Пунктом 1.2 Контракту Сторони при визначенні умов поставки використовують прийняті умови ІНКОТЕРМС 2010 Міжнародної торгової палати та поставка здійснюється на умовах FCA Митищі РФ.

Відповідно до п.п. 6.2 покумець оплачує продавцю товар за ціною, визначену сторонами в Специфікаціях шляхом перерахунку грощових коштів на рахунок продавця.

П. 6.4. встановлено, що ціна за одиницю товару вказана у специфікаціях до даного контракту в рублях.

П. 6.5. передбачає, що оплата за контрактом здійснюються на протязі 60 календарних діб з моменту виконання зобов язання з поставки товару.

П.6.6. зазначеного Контракту встановлено, що завантаження товару на транспорт постачальника та митне оформлення товару виконується за рахунок постачальника.

На виконання приписів ст.53 МК України до митного поста "Столичний" Київської міської митниці представником декларанта Рудик Н.М. було подано електронну митну декларацію від 02.09.2015 року № 100270001/2015/221738 та документи з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару "фурнітура та аналогічні вироби з недорогоцінних металів в асортименті".

До митної декларації позивачем було додано наступні документи:

- митна декларація 02.09.2015 року № 100270001/2015/221738;

- зовнішньоекономічний контракт від 10.03.2015 року № 06/2015;

- додаток № 3 до контракту (специфікація);

- рахунок-фактура (інвойс) 6000-4503F-025150 від 19.08.2015 року;

- пакувальний лист 25150;

- довідка про транспортні витрати № 29/08 від 31.08.2015 року;

- документ про страхування 1438 від 31.08.2015 року;

- накладна CMR 435126;

- сертифікат про походження товару від 26.08.2015 року.

Згідно ВМД №100270001/2015/221738 задекларована ТОВ "Т.Б.М.-Україна" митна вартість товару обрахована за першим методом та складає: вартість товару, транспортні витрати, витрати на страхування.

У зв'язку із сумнівами щодо митної вартості товару, відповідачем шляхом направлення електронного повідомлення запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вимогу митного органу позивачем надано додаткові документи:

- договір № 131126 на транспортно-експедиційні послуги від 26.11.2013 року;

- договір добровільного страхування серії 209/01 № СВ/989/10 від 21 червня 2010 року;

- договір поставки № 1/2008 від 14.10.2008 року.

Вказано, що надати інші додаткові документи немає можливості.

03.09.2015 року Київської міської митниці Державної фіскальної служби складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270001/2015/00161 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270001/2015/000072 із застосуванням резервного методу.

Вказане рішення про коригування митної вартості товарів мотивовано тим, що надані документи містять неточності (у наданих документах містяться розбіжності). Згідно п. 6.6 розділу 6 Контракту «Цена товара. Порядок расчетов» зазначено, що навантаження товару на транспорт перевізника здійснюється за рахунок постачальника, в той час як згідно наданої довідки про транспортно-експедиційні послуги від 31.03.2015 року №29/08 інформація про навантаження та його вартість взагалі відсутня, що виключає можливість перевірити заявлену декларантом митну вартість згідно ст. 54 МК України. Також вказано про неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів.

Товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією від 04.09.2015 року № 100270001/2015/221863 із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій.

Вважаючи такі рішення митного органу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, товариство з метою відновлення своїх порушених прав звернулось з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з того, що у позивача були в наявності всі документи для визначення митної вартості товарів, які імпортуються, за ціною договору, в той час як митним органом не доведено, що документи, надані товариством на підтвердження заявленої митної вартості товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Митним кодексом України, Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною другою, третьою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598 затверджено форму рішення про коригування митної вартості товарів, правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та перелік додаткових складових до ціни договору.

У відповідності до положень наказу від 24.05.2012 року № 598 у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі 33 також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз положень наведених статей свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару належить позивачу. При цьому митний орган за умови наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Тобто імперативною умовою для витребування документів є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Як вірно зазначено судом першої інстанцій, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Посилання апелянта на п. 6. 6 Контракту від 10.03.2015 року № 06/2015, що навантаження товару здійснюється за рахунок постачальника, в той час як згідно довідки про транспортно-експедиційні послуги від 31.08.2015 року № 29/08 інформація про навантаження та про його вартість взагалі відсутня, є безпідставними.

Так, відповідно до п. 11. ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Згідно до о міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції від 2010 року FCA (Free Carrier), або Франко перевізник (...назва місця) - термін Інкотермс означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. При цьому умовами Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс передбачено, що продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем, у названому місці.

Відповідно до умов Контракту від 10.03.2015 року № 06/2015, позивач не ніс витрати на навантаження товару.

Таким чином, як за умовами контракту, укладеного позивачем, так і за умовами FCA витрати на навантаження товару мав нести контрагент позивача - продавець товару.

Разом з тим, товариством надано платіжне доручення про оплату партії товару, сума якого повністю співпадає із сумою зазначеною у інвойсі.

Отже, колегія суддів зазначає, що доводи відповідача про відсутність у довідці про транспортні витрати №29/08 від 31.08.2015 року інформації про вартість розвантаження та навантаження понесені покупцем до митного кордону України, як доказ розбіжностей у поданих позивачем до митного оформлення документах, є безпідставними.

Крім того, інших доказів того, що подані декларантом до митного оформлення документи містили розбіжності, які можливо впливають на кількісні та вартісні показники оцінюваного товару, митним органом не зазначено та не виявлено.

Також, посилаючись на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, відповідач доказів наявності у зазначеній базі найбільш подібних поставок за умовами до поставки позивача не надав (скриншотів ЄАІС, завірених податковим органом).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки митного органу зазначені у гр. 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару не свідчать про розбіжност у наданих документах та не доводять наявність підстав визначених ч. 3 ст. 53 МК України для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що термін дії договору № 131126 на транспортно-експедиційні послуги від 26.11.13 року, укладеного між TOB «Т.Б.М. - Україна» та ФОП ОСОБА_4, закінчився 31.12.2013 року, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 8.9 зазначеного договору, якщо жодна зі Сторін за один місяць до закінчення сторонами дії Договору письмово не повідомить іншу Сторону про розірвання Договору, дія Договору автоматично продовжується на наступні 12 місяців без складання додаткової угоди до Договору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у даних правовідносинах «РР Didusenko Y.M», є перевізником, а ФОП ОСОБА_4 - експедитором.

Згідно умов вищевказаного договору, перевізник (експедитор) здійснює перевезення власним транспортом (при його наявності), надає експедиційні послуги. Залучення сторонніх перевізників здійснюється у разі, коли Перевізник (експедитор) не має можливості здійснити перевезення власним автотранспортом або не має власного транспорту. Перевізник (експедитор) від свого імені укладає договір з таким перевізником і оплачує їх послуги грошовими коштами, які надійшли від замовника.

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, у даному випадку відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_4 скористався послугами перевізника, проте позивач до відносин між ФОП та перевізником відношення не має.

Судова колегія повністю погоджується із такими доводами представника, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства України, ґрунтуються на умовах договору від 26 листопада 2013 року.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що відповідно до графи 16 міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) перевізником зазначено «РР Didusenko Y.M», а Довідка про транспортно-експедиційні послуги від 31.03.2015 року №29/08 видана ФОП ОСОБА_4, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки , як вище зазначено судом, умовами договору від 26.11.2013 року чітко визначено, що ФОП ОСОБА_4 самостійно мав право залучити сторонніх осіб для перевезення. Повідомлення позивача чи надання необхідних документів про це договір №131126 не передбачає.

Виходячи із вищевикладеного, судова колегія вважає, що за умовами контракту, витрати на навантаження товару мав нести контрагент - продавець товару, тоді як позивач не ніс витрат на навантаження товару.

Крім того, судова колегія зазначає, що згідно платіжного доручення про оплату партії товару, яка стосується даних правовідносин, сума повністю співпадає із сумою, що зазначена в інвойсі та становить 1 633 817,16 рублів.

Частиною 2 ст. 53 МК України передбачено, що страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, відносяться до документів, які підтверджують митну вартість товару.

Наданий до митного оформлення договір серії 209/01 № СВ/989/10 добровільного страхування вантажів від 21.06.2010 року укладений між AT «Українська пожежно-страхова компанія» та TOB «Т.Б.М.-Україна» п. 7.1. якого передбачено, що страхова сума на кожне перевезення вантажу підтверджується документально та зазначається у Додатковій угоді.

Так, в рахунку-фактурі № 1438 від 31.08.15 зазначено «Д.У. № 817/1438 від 31.08.2015 до договору № 209/01 № СВ/989/10 від 21.06.2010 року». Таким чином, даний рахунок-фактура підтверджує наявність страхових документів та їх проплату.

Щодо інших зазначених митним органом документів, які повинен був надати позивач, у т.ч. виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, то в судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити, яке відношення мають дані витребувані документи до розбіжностей транспортних витрат та мети їх витребовування, також не могла пояснити, які саме бухгалтерські документи необхідно було надати позивачу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вчинені відповідачем у графі 33 оскаржуваного рішення записи не свідчать про наявність будь-яких розбіжностей і не доводять наявність визначених у частині 3 статті 53 МК України підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Таким чином, позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли відповідачу визначити митну вартість товару за першим методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а тому враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 03.09.2015 року № 100270001/2015/000072/2 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 26 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.