Справа № 826/7485/14
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7485/14 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.; Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

суддів: Земляної Г.В.

Межевича М.В.

за участю секретаря Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у справі за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог - Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - ДП "Укрспирт") звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства доходів і зборів України (правонаступник - Державна фіскальна служба України) про визнання протиправним та скасування рішення від 19.05.2014 р. №000162.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №813/4328/14.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суд від 21 жовтня 2014 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2015 року ухвали суду першої та апеляційної інстанцій скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суд від 01 липня 2015 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства доходів і зборів України від 19.05.2014 р. №000162 про застосування фінансових санкцій.

На вказану постанову Державна фіскальна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління Міндоходів у Львівській області від 15.04.2014 р. №311 та направлень від 15.04.2014 р. №115, №116 проведено фактичну перевірку дотримання вимог законодавства щодо відвантаження спирту ДП «Укрспирт» за адресою місця провадження діяльності: Львівська область, Золочівській район, с. Струтин, вул. Солтівського 2, за результатами якої складено акт перевірки від 17.04.2014 р. №13/56/2100/37199618.

Даною перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 230.15 статті 230 Податкового кодексу України, статті 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та пункту 3, 6 постанови «Про затвердження порядку виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 19.05.2014 р. №000162, яким згідно з абзацом 16 частини другої 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до позивача застосовано штраф у розмірі 33 100 023,90 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року визначено, що для правильного вирішення спору судам необхідно встановити чи оподатковувалась акцизним податком продукція з переміщення спірного товару з одного акцизного складу на інший у межах однієї юридичної особи, чи було сплачено акцизний збір або оформлено податковий вексель на вищевказану продукцію.

На виконання вказаних приписів (висновків), які згідно ч. 5 ст. 227 КАС України є обов'язковими для суду при розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 5 Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» акцизним складом вважаються приміщення, в яких здійснюється виробництво спирту етилового, та місця зберігання спирту, розташовані на державному підприємстві, яке виробляє спирт етиловий.

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів.

Положеннями пунктів 230.1, 230.2, 230.11 статті 230 цього Кодексу передбачено, що акцизні склади утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку.

На акцизних складах постійно діють представники органу державної податкової служби за місцем розташування акцизного складу.

Основним завданням представника контролюючого органу на акцизних складах є здійснення постійного безпосереднього контролю за дотриманням установленого порядку виробництва, зберігання, відпуску спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів і сплати податку, вжиття заходів для недопущення порушення законодавства України.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» відвантаження спирту етилового з акцизного складу здійснюється на підставі дозволу, виданого уповноваженим представником органу доходів і зборів на такому акцизному складі. Дозвіл на відпуск спирту етилового з акцизного складу (крім відпуску спирту етилового на експорт) надається за умови сплати акцизного податку з спирту, що повинен бути переданий, грошовими коштами або забезпечення сплати акцизного податку податковим векселем, авальованим банком (податковою розпискою).

Також, пунктом 230.13-1 статті 230 цього Кодексу передбачено, що під час відвантаження спирту етилового представник контролюючого органу на акцизному складі підприємства: а) робить відмітку на товарно-транспортній накладній, зареєстрованій в Єдиному реєстрі товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового та алкогольних напоїв, про погодження його відпуску шляхом проставляння штампа «Виїзд дозволено» та особистого підпису, зазначає час виїзду та показники пробігу транспортного засобу, реквізити акта про відвантаження і прийняття спирту етилового, який складається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сільського господарства, а також здійснює запис у журналі реєстрації відвантаження спирту етилового; б) протягом трьох днів надсилає довідку про відвантаження спирту етилового контролюючому органу за місцезнаходженням покупця спирту, про що робить відмітку в зазначеному журналі.

Судом встановлено, що позивачем здійснено транспортування спирту, фракції головної етилового спирту з одного акцизного складу на інший без дозволу, виданого уповноваженим представником контролюючого органу та без штампу «Виїзд дозволено» на товарно-транспортних накладних, а також не було сплачено акцизний збір і не оформлено податковий вексель на вищевказану продукцію.

При цьому, відповідно до пп. 213.1.1, 213.1.2 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування акцизним податком є не лише операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції), а й передача цих товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, здійснення внесків до статутного капіталу, а також своїм працівникам.

Отже, посилання позивача на те, що місце провадження та зберігання спирту є структурним підрозділом ДП "Укрспирт" на території якого підприємство здійснює частину своєї господарської діяльності, а переміщення спирту з одного складу на інший не зумовлене його переданням іншій особі та реалізації, а лише її зберіганням, тому не підлягає оподаткуванню, - є необґрунтованими, оскільки норми Податкового кодексу України не передбачають жодних виключень, незалежно від того, чи транспортування здійснюється між складами одного суб'єкта господарювання чи між складами різних суб'єктів господарювання, а також не містять вказівок щодо звільнення від оподаткування у разі переміщення для зберігання без можливості реалізації в подальшому.

Отже, при переміщенні спирту з одного складу на інший позивач порушив пункт 230.15 статті 230 Податкового кодексу України, статті 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та пункт 3, 6 постанови «Про затвердження порядку виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом».

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року, також звернуто увагу суду на те, що нормами Податкового кодексу України для дотримання балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, дотримання яких, у свою чергу, може бути належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки. Судами першої та апеляційної інстанцій при новому розгляді справи підлягають дослідженню обставини, що підтверджують або спростовують правомірність прийняття оспорюваного наказу про проведення перевірки.

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (в чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин) фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема - фактичних. Лише їх дотримання може бути належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання таких вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 27.01.2015 р. у справі №21-425а14 та від 06.02.2016 р. у справі №21-2749а15, на що також звернуто увагу суду ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 р. у справі №813/4328/14, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 р. та Вищого адміністративного суду України від 05.08.2015 р., за позовом ДП «Укрспирт» до ГУ Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, - визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Міндоходів у Львівській області від 15.04.2014 р. №311, а також визнано протиправними дії ГУ Міндоходів у Львівській області щодо вручення наказу ГУ Міндоходів у Львівській області від 15.04.2014 р. №311 неуповноваженій особі ДП «Укрспирт» і використання документів які були відсутні на МПД «Струтин» та слугували підставою для складання акту перевірки від 17.04.2014 р.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що наказ про проведення перевірки та направлення на перевірку вручені не уповноваженій особі. Також судом встановлено, що висновки акта перевірки відповідачем зроблено з урахуванням наказів №14 від 20.01.2014 р., №22 від 22.01.2014 р., №46 від 10.02.2014 р., №56 від 12.01.2014 р., №70 від 21.02.2014 р., товарно-транспортних накладних №26/22 від 11.02.2014 р., №26/23 від 12.02.2014 р., №26/25 від 13.02.2014 p., №26/8 від 25.01.2014 p., №26/11, №26/6, №26/3, №26/26 від 14.01.2014 р., №26/30 від 28.02.2014 p., №26/34 від 08.03.2014 p., проте такі накази та товарно-транспортні накладні на момент проведення перевірки були відсутні на підприємстві та ненадані і суду під час розгляду справи, що унеможливлює з'ясування наявності чи відсутності погоджень відпуску продукції представником на акцизному складі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішення, яке набрало законної сили визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Міндоходів у Львівській області від 15.04.2014 р. №311 про проведення перевірки позивача, тобто встановлено відсутність правових наслідків такої перевірки. Таким чином рішення про застосування фінансових санкцій від 19.05.2014 р. №000162, яке прийняте внаслідок реалізації неправомірного наказу з проведення перевірки не має правових наслідків та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, тому апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України необхідно залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Земляна Г.В.

Межевич М.В.

Повний текст ухвали складено 31.10.2016 року

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Земляна Г.В.

Межевич М.В.