Справа № 805/2477/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 р. Справа №805/2477/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12год.32хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Троянової О.В.

при секретарі Кудрі В.Г.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 за довір.,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ

до Донецької митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000025/2 від 14.04.2016 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №70080000/2016/00029 від 14.04.2016,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000025/2 від 14.04.2016 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №70080000/2016/00029 від 14.04.2016 року/а.с.4-16/.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, визначення митної вартості товару було проведено Митним органом з чисельними порушеннями норм чинного законодавства України. Зауважив, що фактично, відповідачу було надано всі документи, обовязковість яких передбачена нормами Митного кодексу України (далі МК України), і які підтверджують заявлену митну вартість за першим методом за ціною договору, а згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів. Вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів та відмова у прийнятті митної декларації у прийнятті митної декларації та картка відмови винесені відповідачем без законних на те підстав, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Просить суд визнати противоправним та скасувати рішення Донецької митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000025/2 від 14.04.2016 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00029 від 14.04.2016 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав письмові заперечення проти позову та просив суд розглядати справи без його участі. В своїх письмових запереченнях вказував, що у відповідності до ст.50 Митного кодексу України для нарахування митних платежів використовуються відомості про митну вартість товарів. Згідно вимог Митного кодексу України декларант зобовязаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Для митного контролю та митного оформлення митна декларація, прийнята Митницею до митного оформлення за реєстраційним номером 700080000/2016/001678. За результатами перевірки повноти та достовірності задекларованих даних виявлено факт можливого заниження позивачем митної вартості. Після проведення консультації прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості від 14.04.2016 р., яким визначено митну вартість за другорядним методом, згідно ст.64 МКУ та з урахуванням наявної інформації про митну вартість товарів. У звязку з неможливістю подальшого митного оформлення товарів за митною вартістю, визначеною позивачем, митницею оформлено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 14.04.2016р. Просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі/а.с.73-81/.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ- ШІППІНГ» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до ЄДРПОУ за номером 31158623, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 квітня 2016 року/а.с.18-28/.

Відповідач Донецька митниця Державної фіскальної служби є юридичною особою, органом державної влади.

Відповідно до ст. 11 Митного кодексу України митні органи, реалізуючи митну політику України, виконують, зокрема, такі основні завдання: як забезпечення виконання зобов'язань, передбачених міжнародними договорами України з питань митної справи, укладених в установленому законом порядку; застосування відповідно до закону заходів тарифного та нетарифного регулювання при переміщенні товарів через митний кордон України; здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Згідно зі ст. 543 Митного кодексу України безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на Митну службу України. Митна служба України є складовою частиною системи органів виконавчої влади України і складається з митних органів, митних організацій, а також спеціалізованих навчальних закладів та науково-дослідної установи митної служби України. Митними органами є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, спеціалізовані митні органи, митниці та митні пости.

Судом встановлено, що 01 березня 2016 р. між Акціонерним товариством «Лебединський горно-збагачувальний комбінат», заснованим та який здійснює свою діяльність по законодавству Російської Федерації як постачальником та позивачем як покупцем був укладений контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 (надалі - Контракт) на постачання гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди), відповідно до якого постачальник зобовязується поставити покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити протягом строку дії цього контракту гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди). Відповідно п. 1.1 Контракту, кількість, ціна та умови поставки визначаються Сторонами в додатках до Контракту/а.с.29-35/.

01.03.2016 року було укладено Додаток №1 до Контракту, згідно якого Покупець (Позивач) зобовязувався оплатити та прийняти, а Постачальник поставити в березні 2016 року наступний Товар:

- гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ «Лебединський ГЗК» (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ -0726-003-09 зі змінами № 1 від 01.01.2011, № 2 від 24.10.2011, № 3 від 10.12.2013, в кількості 360 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону 141, 20 доларів США, загальна вартість 53 373, 60 доларів США (з урахуванням опціону) /а.с.36/.

01.03.2016 року було укладено Додаток № 2 до Контракту, згідно якого Покупець (Позивач) зобовязувався оплатити та прийняти, а Постачальник поставити в березні 2016 року наступний Товар:

- гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ «Лебединський ГЗК» (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ -0726-003-09 зі змінами № 1 від 01.01.2011, № 2 від 24.10.2011, № 3 від 10.12.2013, в кількості 1140 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801 кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону 141, 20 доларів США, загальна вартість 169 016, 40 доларів США (з урахуванням опціону) /а.с.37/.

Відповідно до п. 7.1 Контраку покупець здійснює 100% передплату за товар на підставі рахунку виставленого Постачальником шляхом банківського переводу грошових коштів на рахунок Постачальника.

18.03.2016 року постачальником на адресу покупця-позивача виставлено відповідні рахунки: 160892 Proforma-1 від 18.03.2016 р. про сплату поставки 360 тонн ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 50 832,00 дол.США, відповідно до Додатку №1 від 01.03.2016р.; 160892 Proforma-2 від 18.03.2016 р. про сплату поставки 1 140,00 тонн ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 160 968,00 дол.США, відповідно до Додатку №2 від 01.03.2016р. Загальна вартість поставки склала 211800,00 долларів США/а.с.142,143/.

23.03.2016 року платіжним дорученням № 28844 позивач сплатив 211800,00 долларів США передплати за угодою № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 /а.с.39/.

28.03.2016 року АТ «Лебединський ГЗК», враховуючи, факт того, що продукція була відвантажена за фактично меншим обємом за який сплачено передплату, відповідно виставив позивачу два скориговані рахунки інвойс № 160892-1-1 та № 160892-2-1 на загальну суму 206716,80 доларів США /а.с.38,104/.

Враховуючи вже фактично сплачену позивачем постачальнику суму 211800,00 долларів США за платіжним дорученням № 28844 від 23.03.2016 р., відповідно до абз.2 п.7.4. Контракту постачальник 06.05.2016 р. повернув на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 5 083,00 доларів США./а.с.39/.

14.04.2016 року, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 53 МК України, для митного оформлення Товару з боку Позивача, разом з митною декларацією № 700080000/2016/001678 від 14.04.2016 р. було надано Відповідачу документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: Контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01.03.2016р. з додатком № 1 від 01.03.2016р; рахунок-фактуру (інвойс) № 160892-1-1 від 28.03.2016 р.; платіжне доручення № 28844 від 23.03.2016 р.; копія митної декларації держави експорту № 10101050/240316/0000284 від 24.03.2016 р./а.с.29-41/.

14.04.2016 року об 11-52 на адресу Позивача від Відповідача надійшло електронне повідомлення № 44660 згідно якого Відповідач зазначав, що надані позивачем для визначення заявленої Відповідачем митної вартості документи не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни яка була сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідно до основного (за ціною договору) методу визначення митної вартості. Так, відповідач спираючись на частини 3 статті 53 Митного кодексу України вказував на необхідність додаткового надання йому протягом 10 календарних днів додаткових документів, а саме висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза»;каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару.Також зазначав, що у відповідності до частини 6 статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості, за власним бажанням можуть бути подані інші додаткові документи.

Про неможливість надати вказані документи на даний час, позивач повідомив відповідача 14 квітня 2016 року, про що свідчить відмітка з підписом позивача на електронному повідомлені/а.с.42/.

14.04.2016 року об 12-25 на адресу Позивача від Відповідача надійшло електронне повідомлення № 44670 згідно якого Відповідач зазначав, що в звязку з відмовою позивачем надати затребувані додаткові документи, щодо підтвердження заявленої митної вартості основний метод визначення митної вартості не може бути застосований.Обраний митним постом метод визначення митної вартості другорядний на підставі ст. 53,55,57,59 МКУ.Зазначив, що спираючись на ст. 55 МК України у звязку з відмовою Позивача надати запитані додатково Відповідачем документи митний орган застосовує для визначення митної вартості товару другорядний метод (за ціною договору щодо ідентичного товару). Як джерело інформації Відповідач зазначив МД від 12.02.2016р. № 110120000/2016/401566 (вага партії 979, 50 тон, вартість тони 162,00 долари США, вартість партії 158 679,00 дол. США. У повідомленні Відповідач зазначив, що у разі незгоди Позивача з зазначеною Відповідачем ціною задекларовані товари можуть бути випущені у вільний обіг за умови сплати митних платежів за заявленою митною вартістю та надання гарантій згідно до розділу Х МК України у розмірі визначеному Відповідачем.

Про відсутність у позивача інформації про застосування інших другорядних методів визначення митної вартості, позивач повідомив відповідача 14 квітня 2016 року, про що свідчить відмітка з підписом позивача на електронному повідомлені /а.с.43/.

Судом встановлено, що 14.04.2016 року, Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000025/2 від 14.04.2016 р, яким збільшено вартість товару за 1 тону до 162,00 дол. США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700080000/2016/00029/а.с.44-45,46-47/.

Відповідно оскаржуваного рішення, Відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Згодом, 15.04.2016 року, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України товар був випущений у вільний обіг за МД № 700800000/2016/001688 від 15.04.2026 р. зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України/а.с.50-51/.

На думку Позивача вищевказані аргументи Відповідача, щодо рішення про відмову, застосуванні заявленої Позивачем вартості товару не можуть обґрунтовувати цю відмову, у звязку із чим звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписку з бухгалтерської документації, ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 1 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів, б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, в) на основі віднімання вартості, г) на основі додавання вартості (обчислена вартість), ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналіз наведених статей свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких, заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з частиною 7 статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Відповідно до частини 8 статті 55 Кодексу протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Частиною 9 статті 55 Кодексу зазначено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Таким чином за змістом чинного законодавства позивач міг не погодитися з законністю рішення митниці і оспорити відмову в пропуску товару на митну територію України, рішення про визначення митної вартості. Однак, обраний позивачем спосіб захисту - оформлення товару за вказаною митним органом митною вартістю, а потім оскарження його рішення - не суперечить закону.

Оформлення митним органом товару згідно з поданими позивачем вантажними митними деклараціями є дією суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки й може бути оскаржено до суду.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Вищого пдмінінстартивного суду України та Верховного суду України.

В судовому засіданні, судом встановлено, що позивач листом від № 729/д від 01.07.2016 року надав Відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ООО УК «Металлоинвест», Росія № 40-2430 від 19.04.2016р. про формування цін на гарячебрикетоване залізо; лист ООО УК «Металлоинвест»,Росія № 40-4033 від 28.06.2016р. про поставки ГБЗ, встановлення та формування ціни відповідно до прейскуранту; лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 2483 від 29.06.2016 р., відповідно до якого зазначено,що рівень цін на гаряче-брикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого ґатунку,що імпортується згідно Контракту №02ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01.03.2016 р. відповідає конюктурі ринку станом на березень 2016 р. , але надані документи не були прийняті відповідачем до уваги /а.с.52-57/.

Відповідач направив позивачу лист № 3198/10/05-70-66 від 06.07.2016 р., яким відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, обґрунтовуючи свою відмови наступним. У листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 2483 від 29.06.2016 р.порівняння ціни на товар «брикети залізної руди (горячебрикетоване залізо) вищого гатунку» походження з Російської Федерації здійснено за цінами на переробний чавун та металобрухт на ринку України. Відповідне визначення ціни порушує Національний страндарт «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 (далі Національний стандарт оцінки) згідно до якого методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості обєкта оцінки у разі порівняльного підходу повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. На думку Відповідача металобрухт, переробний чавун та горячебрикетоване залізо не є подібним майном у розумінні норм вищезазначеного стандарту та не є ідентичними, подібними (аналогічними) товарам за Митним кодексом.Позивачем не надано прейскуранти (прайс-листи) виробника товару/а.с.58-60/.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача в цій частині, оскільки під час митного оформлення товару позивачем були надані усі документи, що обовязкові для визначення митної вартості за ціною договору (контракт, додатки до нього, рахунок-фактура, тощо), а 01 липня 2016 року позивачем були надані додаткові документи, що свідчили про обґрунтованість визначення суми митної вартості товару на рівні 141 доларів США 20 центів за тонну.

Так, інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза» є консультативним документом, що не має обовязкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до пункту 2 Національного стандарту оцінки «подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість». Гарячебрекитоване залізо як металобрухт та чавун передільний є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

Як зазначено у листі ООО УК «МЕТАЛЛОИНВЕСТ» від 19 квітня 2016 року № 40-2430, що є керуючою компанією постачальника за контрактом, АО «Лебединский ГОК» є єдиним підприємством у СНД, що виробляє гарячебрекитоване залізо, тобто гарячебрекитоване залізо в Україні не виробляється/а.с.55/.

Таким чином, зроблене ДП «Укрпромзовнішекспертиза» визначення ціни гарячебрекитованого заліза шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним.

Визначення «подібного майна», що міститься у Національному стандарті оцінки застосовується не для визначення митної вартості, а для оцінки майна і не має відношення до його митної вартості.

Ці терміни подібні за змістом, але Національний стандарт та Митний кодекс України є нормами права, що регулюють різні сфери правових відносин. Виходячи з вищенаведеного, твердження відповідача про те, що висновки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні є помилковими.

Ненадання позивачем прайс-листів (прейскурантів) виробника гарячебрекитованого заліза пояснюється тим, що АО «Лебединський ГОК» не надає прайс-листи на поставки продукції, що перевищують 200 тон, про що свідчить лист ООО УК «Металлоинвест», Росія № 40-4033 від 28 червня 2016 року/а.с.56/.

Суд зауважує, що відповідач не надав жодної оцінки та не проаналізував надані позивачем додаткові докази в обґрунтування митної вартості товару.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною 2 статті 58 Митного кодексу України. Так, відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

В даному випадку, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Згідно з частиною 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не зазначає та не обґрунтовує, яким чином вказані ним невідповідності, та не впливають на визначення вартості товару, могли вплинути на визначення розміру митної вартості, та викликати сумніви відповідача у правильності визначення митної вартості.

Позивачем відповідачу 14 квітня 2016 року разом з митною декларацією було надано контракт, додатки до нього, рахунки-фактури, листи, тощо, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу), невірно проведений розрахунок митної вартості, невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу, надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Проте, всупереч зазначеної норми відповідач не навів у своєму рішенні жодних причин, через які згідно з приписами Митного кодексу України, заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у рішенні не було наведено інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка могла б призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Окрім іншого, Вищий адміністративний суд України висловив свою правову позицію в постановах № К/800/68609/14, № К/800/68617/14 від 5 лютого 2015 року та зазначив, що «Митним кодексом України передбачено проводити митний контроль із застосуванням єдиної з митними органами інформаційно-телекомунікаційної системи (частина четверта статті 319 МК України), проте правовий статус ї бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі ЄАІС ДМСУ), порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також, у ЄАІС ДМСУ відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, колегія судів прийшла до висновку, що вказана база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню».

Суд зазначає, що Митним кодексом України надано право митному органу встановити характеристики, визначальні для перевірки задекларованої митної вартості товарів у рамках процедури митного контролю та митного оформлення, проводити відповідні дослідження (аналіз, експертизи) товарів і саме на підставі таких досліджень визначити митну вартість поставленого товару.

Відповідачем не надано доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 "Митні експертизи" Митного кодексу України. Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару митниця за резервним методом проведене з порушенням вимог частини дев'ятої статті 58 Кодексу, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, спірне рішенні про коригування митної вартості прийнято відповідачем неправомірно та без урахування всіх обставин по справі.

Відповідно до положень статті 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів. Згідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовiрнi відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу України, або вiдсутностi у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, невiдповiдностi обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовiрностi заявленої митної вартості.

Однак, картка відмови № 700080000/2016/00029 в прийнятті митної декларації не містить жодних аргументів щодо неможливості здійснення митного оформлення товару за заявленою митною вартістю, крім того, не визначає, які неповні та/або недостовiрнi відомості про митну вартість товарів містять документи з вичерпного переліку, передбаченого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, подані декларантом.

З огляду на вищезазначене, картка відмови № 700080000/2016/00029, прийнята посадовою особою митного органу з порушенням статті 54 та статті 256 МК України, отже, є неправомірною.

Згідно частини 7 статті 54 Митного кодексу України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовiрнi відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, суд вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірних рішень.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного суду України судові витрати, в сумі 1 450,00 грн., здійснені позивачем, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000025/2 від 14.04.2016 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №70080000/2016/00029 від 14.04.2016 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000025/2 від 14.04.2016 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №70080000/2016/00029 від 14.04.2016.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ судові витрати у сумі 1 450(одна тисяча чотириста пятдесят гривень)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Донецької митниці Державної фіскальної служби України.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 18 жовтня 2016 року.

Повний текст постанови складено та підписано 24 жовтня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.