Справа № 672/923/16-а
Суддя: Мазурчак В. М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 672/923/16-а
Провадження № 2-а/689/26/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі: головуючого - судді Мазурчака В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Хмельницької області про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати незаконним та скасувати рішення Городоцької міської ради Хмельницької області «Про звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 13 липня 2016 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Відповідач відмову обґрунтував відсутністю спільної згоди між суміжними землекористувачами та порушеннями правил добросусідства, що не відповідає виключному переліку підстав для відмови згідно ч.7 ст.118 ЗК України.

В судовому засіданні (до моменту початку провадження у порядку письмового) представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов підтримали та просили його задовольнити, а представник відповідача Нагуляк О.М. проти позову заперечував, письмових заперечень не надав.

Суд розглянув справу на підставі частини 2 ст.122 КАС України в порядку письмового провадження відповідно до заявлених клопотань про завершення провадження у справі без участі представників та сторін. У зв'язку з цим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою з часу переходу до провадження у порядку письмового провадження не проводилось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторони фактичні обставини справи визнають, в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому спір наявний в розрізі правової оцінки даних обставин.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи заперечення відповідача, суд їх відхиляє виходячи з наступного.

Встановлено, що 11.04.2016 року позивач звернувся із заявою від 11.04.2016 року до відповідача та просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Городок по пров. Дзержинського, 8, площею 400 м.кв. для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд (а.с. 44).

18.05.2016 - вдруге, а 24.06.2016 року - втретє, позивач звернувся до відповідача із заявами та просив надати той же дозвіл (а.с. 45-47).

Рішенням Городоцької міської ради Хмельницької області «Про звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 13 липня 2016 року позивачу відмовлено у наданні дозволу. Рішення мотивоване відсутністю спільної згоди між суміжними землекористувачами та порушеннями правил добросусідства.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскільки рішення відповідача мотивоване підставами, що не передбачені ч.7 ст.118 ЗК України, то воно є незаконним. Додатково слід констатувати, що мотиваційна частина відмови унеможливлює зрозуміти її зміст, адже відсутня чітка ідентифікація землекористувачів, причин відсутності згоди, не розкрито хто і які правила порушує тощо.

На запитання суду з приводу невідповідності оспорюваного рішення ч.7 ст.118 ЗК України представник відповідача відповіді не надав.

Слід також зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13).

За встановлених судом фактичних та юридичних обставин справи, відповідач не довів правомірність своєї відмови, тобто не виконав ч.2 ст.71 КАС України.

Відповідно до п.1) ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. З цих підстав суд повністю задовольняє позов у спосіб визнання протиправним рішення та скасування, хоча позивач просив у спосіб визнання незаконним та скасовування. Дана обставина не є виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач сплатив 561,3 грн судового збору, хоча мав сплатити 0,4 розміру мінімальної заробітної плати відповідно до ч.1 ст.4 та п.п1) п.3 ч.3 ст.4 Закону Країни «Про судовий збір», тобто 551,2 грн., з розрахунку 1378 грн х 0,4. У зв'язку з цим суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь позивача судовий збір 551,2 грн.

Відповідно до ст.1 Закону Країни «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про присудження судових витрат за надану правову допомогу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів витрат на правовому допомогу, що входить до предмету доказування.

14.07.2016 року ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про надання правової допомоги (а.с.14). З тексту договору неможливо з'ясувати яка саме правова допомога надається. Жоден пункт договору не містить відсилань на даний спір. Наданий акт-розрахунок також не містить жодної конкретики відносно предмету спору (з яким саме матеріалами представник знайомилась 15 годин, коли тощо). Крім того позивач просить присудити за участь у судових засіданнях протягом 5 год. Даний час вочевидь не відповідає дійсності, адже у справі фактично відбулось два засідання, з яких у першому лише задоволено заяву про відвід судді до початку розгляду справи по суті. Відповідно до п.2.2. договору передумовою надання правової допомоги є надання довіреності. Довіреність датована 16.08.2016 року (а.с. 13), а позов підписаний та поданий до суду раніше - 08.08.2016 року. Суду не надано акт прийому-передачі наданих послуг, що вказаний у пункті 3.1 даного договору. Крім того, суд звертає увагу, що у позивача є інший представник - ОСОБА_3 З огляду на це не розмежовано об'єми наданої допомоги кожного із представників. Позивачем також не надано належного первинного фінансового документу в підтвердження оплати наданої правової допомоги (платіжного доручення відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, у разі якщо розрахунки проводились у безготівковій формі; квитанції / чека / сліпа / іншого документа банку, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, відповідно до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, у разі, якщо розрахунки проводились готівкою в касу банку для поповнення рахунку). Первинний фінансовий документ є обов'язковим для підтвердження даних витрат, має містити реквізити платника, що є необхідною умовою ідентифікації платника даних витрат.

На основі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Хмельницької області про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Городоцької міської ради Хмельницької області «Про звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 13 липня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Городоцької міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Мазурчак