Справа № 816/1229/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 р.Справа № 816/1229/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. по справі № 816/1229/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання виконати певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо не здійснення нарахування та не здійснення виплати судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенку Андрію Вікторовичу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків, з урахуванням індексації, з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року включно.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенку Андрію Вікторовичу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, з урахуванням індексації, з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року включно.

Допущено постанову до негайного виконання. .

Відповідач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки принципу законності (пріоритет закону над підзаконними актами), який має наслідком обов'язок ТУ ДСА керуватися законами України, а не підзаконними нормативно-правовими актами. Зауважує, що Рішення Ради суддів України №73 від 22.07.2015р. носить рекомендаційний характер. Також, на думку заявника, суд першої інстанції проігнорував положення ч.1, 5 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Вказує на те, що судді, стаж роботи яких складає менше трьох років, з набранням 28.03.2015 року чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» не мають права на отримання щомісячної доплати за вислугу років. Крім того, приписи вказаного Закону не містять положень стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом. На думку скаржника, ТУ ДСА у Луганській області та ДСА України діяло правомірно в межах своїх повноважень, на підставі закону і не порушувало прав позивача.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якому, крім того, заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Указом Президента України від 18 жовтня 2013 року № 571/2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Лисичанського міського суду Луганської області.

Наказом в.о. голови Лисичанського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2013 року № 7 позивача зараховано до штату суду із посадовим окладом згідно штатного розпису, крім того встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, як такому, що має стаж роботи на посаді судді станом на 30 жовтня 2013 року 0 років 0 місяців 0 днів.

Указом Президента України від 14 лютого 2015 року № 81/2015 "Про переведення суддів" ОСОБА_1, переведено на посаду судді Козельщинського районного суду Полтавської області.

Наказом голови Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 березня 2015 року № 03-ос.с позивача призначено в порядку переведення у межах п'ятирічного строку на посаду судді Козельщинського районного суду Полтавської області з 06 березня 2015 року з окладом згідно штатного розпису. Також встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 06 березня 2015 року, в зв'язку з наявністю стажу роботи станом на 06 березня 2015 року 01 рік 04 місяці 07 днів.

Наказом в.о. голови Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2015 року № 04-ос.с "Про встановлення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років" відповідно до пункту 5 статті 133 та статті 135 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" припинено позивачу виплату щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28 квітня 2015 року, в зв'язку з наявністю стажу роботи станом на 28 квітня 2016 року 1 рік 4 місяці 29 днів.

Наказом голови Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2015 року № 10-ос.с "Щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років" відповідно до статті 22 Конституції України та Рішення Ради суддів України від 22 липня 2015 року № 73 скасовано наказ Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2015 року № 04-ос.с в частині припинення ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28 квітня 2015 року, та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 19 серпня 2015 року.

22 квітня 2016 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяву із вимогою виплатити заборгованість із вказаної щомісячної доплати та подальше її нарахування.

Листом від 13 травня 2016 року № 05-403/1126 позивач отримав відповідь від відповідача, в якому зазначено, що частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в новій редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами України.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства. Отже судді, стаж роботи яких на посаді судді, на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" складав менше 3 років, але які отримували щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, із набуттям чинності вказаним законом, право на отримання такої щомісячної доплати не втрачають, та мають право її отримувати до набуття ними стажу роботи на посаді судді до 3-х років.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії розрахункового листа за липень 2016 року, що протягом липня 2016 року позивачу не було нараховано та виплачено доплату за вислугу років з розрахунку 15 відсотків посадового окладу.

При цьому, стаж роботи судді Лизенко А.В. станом на 31.08.2016р. (дату прийняття рішення судом першої інстанції) складає 2 роки 10 місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

В силу ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

29 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено у новій редакції.

Згідно абз. 1 ч. 5 ст. 133 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

При цьому, прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" не містять положення стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

Колегія суддів вважає, що відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" щодо умов виплати і набуття права на отримання щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, у взаємозв'язку із статтею 58 Конституції України, застосовуються до тих відносин, що виникли після набуття ним чинності.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що судді, стаж роботи яких на посаді судді, на момент набрання чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" складав менше 3 років, але які отримували щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такої щомісячної доплати не втратили, а тому мають право її отримувати до набуття ними стажу роботи на посаді судді у 3 роки, а отже й про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 у справі № К/800/42096/15.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що посилання позивача на рішення Ради суддів України № 73 від 22.07.2015 є недоречними, оскільки, виходячи зі змісту самого рішення Ради суддів України, зокрема, його резолютивної частини, це рішення носить рекомендаційний характер, а отже не є обов'язковим до виконання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, останні у свої діяльності керуються, зокрема, рішеннями Ради суддів України.

Згідно з п.2 рішення Ради суддів України від 22.07.2015 № 73 визначено, що судді, стаж роботи яких на посаді судді, на момент набрання чинності Законом України N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" складав менше 3 років, але які отримували щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, із набуттям чинності вказаним законом, право на отримання такої щомісячної доплати не втратили, а тому мають право її отримувати до набуття ними стажу роботи на посаді судді у 3 роки. Пунктом 3 цього ж рішення рекомендовано головам всіх судів України привести накази про щомісячну доплату за вислугу років суддів у відповідність до частини третьої статті 22, частини першої статті 58 Конституції України, Законів України "Про статус суддів", "Про судоустрій і статус суддів", що діяли в редакції на час набуття такого права та набрання чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Згідно ч. 6 ст. 131 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" рішення Ради суддів України, прийняті в межах визначених цим Законом повноважень, є обов'язковими для всіх органів суддівського самоврядування.

Згідно ч. 1 ст.148 вказаного Закону Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Таким чином, відмова суб'єкта владних повноважень виконувати вимоги Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є такою, що порушує принцип самостійності та незалежності судді, оскільки незалежність судді забезпечується: зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Крім того, наказ голови Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2015 року № 10-ос.с "Щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років" на даний час є чинним, не скасованим та ні ким, у тому числі і відповідачем, не оскаржений.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2016р. по справі № 816/1229/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 31.10.2016 р.