Справа № 802/1268/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

21 жовтня 2016 р. Справа № 802/1268/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача 2 Гордійчук А.М.,

представника третьої особи 1 ОСОБА_4,

третьої особи 2 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника третьої особи 1 про залишення без розгляду з підстав пропущення без поважних причин строку звернення до адміністративного суду позовної заяви у справі

за позовом ОСОБА_6

до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (відповідач 1) та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради (відповідач 2),

треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 (третя особа 1) та ОСОБА_5 (третя особа 2),

про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, рішення про державну реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт - реконструкція частини приміщення магазину, в існуючих межах, по АДРЕСА_1, за заявою замовника - ОСОБА_7, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 23.09.2013 року за № ВН49;

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкція частини приміщення магазину, в існуючих межах, по АДРЕСА_1, за заявою замовника - ОСОБА_7, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 22.11.2013 року за № ВН75;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 9418191 від 24.12.2013 року, винесене державним реєстром прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Шуляк А.О.;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане 24.12.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Шуляк А.О.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2016 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом з призначенням справи до судового розгляду. Крім того, цією ж ухвалою вирішено, що питання про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду підлягає вирішенню у судовому засіданні за участю осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні від 21.10.2016 року представник третьої особи 1 ОСОБА_4 заявив клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_6 у зв'язку із пропущенням передбаченого ст. 99 КАС України строку звернення до адміністративного суду. Клопотання обґрунтовує тим, що позивач не лише повинен був знати, але й достеменно знав про начебто порушення його прав та інтересів у зв'язку з проведенням ОСОБА_7 реконструкції частини приміщення кафе по АДРЕСА_1 вже наприкінці 2013 року, однак звернувся до суду тільки у серпні 2016 року. При цьому позивач не наводить жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, а відтак позовну заяву слід залишити без розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні вищезазначене клопотання заперечили та пояснили, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є співвласниками будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 19.08.2010 року у справі № 2-132/2010 вказане майно було поділене і за цим судовим рішенням ОСОБА_6, зокрема, відійшла у власність 1/2 частини ганку з правої сторони будівлі, де існувало самовільно прибудоване кафе. Оскільки така будівля вважалася самочинним будівництвом без будь-яких правовстановлюючих документів, при поділі майна вона не враховувалась та не увійшла до складу приміщень спільної часткової власності ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_7 Оскільки обидва співвласники тривалий час перебували у добрих стосунках, спору щодо використання самовільно збудованого кафе не виникало. Проте з часом такі стосунки зіпсувались і ОСОБА_7 почав чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні його майном. У зв'язку з цим позивач вирішив перевірити обґрунтованість вчинюваних перешкод. За запитом до виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.07.2016 року ним було отримано інформаційну довідку № 63458453 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З цієї довідки вбачалось, що 24.12.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Шуляк А.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення АДРЕСА_1. Також довідка свідчила про те, що після державної реєстрації права власності ОСОБА_7 21.07.2014 року подарував вказане приміщення своїй дочці ОСОБА_5 Отже, тільки у липні 2016 року позивач дізнався про те, що ОСОБА_7 протиправно оформив право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться на тій частині будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1", що згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 19.08.2010 року була виділена у власність ОСОБА_6 В подальшому, для з'ясування підстав виникнення у ОСОБА_7 права власності на спірне нерухоме майно, 19.07.2016 року було подано відповідний адвокатський запит на ім'я директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Листом за № 1002-13-1161 від 20.07.2016 року ОСОБА_6 надано копії наявних у Департаменті документів щодо реконструкції частини магазину в існуючих межах по АДРЕСА_1, замовник якої виступав ОСОБА_7 Відтак, отримавши повну інформацію про порушення своїх прав та інтересів, з метою їх захисту ОСОБА_6 подав адміністративний позов. При цьому строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки його необхідно обчислювати починаючи з липня 2016 року, а не з 2013 року, як безпідставно зазначає третя особа.

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (відповідач 1) на виклик суду не з'явився, поважність причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заперечень на позов від відповідача до суду не надходило, заяви щодо неможливості розгляду справи у відсутності його представника чи відкладення розгляду справи через неможливість його прибуття в судове засідання також не подавалися.

За таких обставин і враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України судом вирішено здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача 1.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2016 року за клопотанням позивача здійснено заміну первинного відповідача Реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області на належного - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради (відповідач 2).

Представник відповідача 2, а також третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання третьої особи 1 про залишення позовної заяви без розгляду підтримали та вважають, що позивач без поважних причин пропустив передбачений законом строк звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи заявлене клопотання та перевіряючи питання про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд керується наступними мотивами.

Предметом спору у цій справі є правомірність реєстрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області декларації про початок виконання будівельних робіт № ВН49 від 23.09.2013 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ВН75 від 22.11.2013 року, а також законність прийняття державним реєстратором Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Шуляк А.О. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2013 року, індексний номер 9418191, і, як наслідок, видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24.12.2013 року.

Таким чином, усі оскаржувані позивачем рішення та дії суб'єктів владних повноважень мали місце у вересні, листопаді та грудні 2013 року. При цьому судом встановлено, що такі рішення (дії) приймались (вчинялись) стосовно приміщення площею 30,0 кв.м по АДРЕСА_1, яке у свою чергу було частиною приміщення кафе, колись самочинно прибудованого до будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Так, відповідно до матеріалів технічної інвентаризації за 2008 рік вказана самочинна прибудова інвентаризована як прибудова А1 з допоміжними приміщеннями загальною площею 58,6 кв.м (а.с. 15-20).

За рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.08.2010 року у справі № 2-132/2010 про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності (а.с. 10-13), між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 фактично було проведено поділ спільного майна, а саме будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1.

Водночас зі змісту рішення слідує, що суд, оцінюючи отримані від експерта варіанти виділу в натурі часток приміщень будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ухвалюючи рішення по суті спору, взяв до уваги той варіант, який передбачав поділ майна між співвласниками без врахування самовільно прибудованого кафе. Зокрема суд зазначив, що приміщення цього кафе не може брати участь у виділі часток власників, оскільки прибудоване самовільно, а правовстановлюючі документи на нього відсутні. Крім того, суд констатував, що вказане кафе є ізольованою прибудовою, яка має окремий вихід та не входить до складу приміщень спільної часткової власності, а тому його наявність не впливає на вирішення даного спору.

Таким чином, приміщення самовільно прибудованого кафе не увійшло до складу майна, щодо якого проводився поділ між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2013 року комісією Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради було проведено огляд технічного стану фасаду будівлі будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1", за наслідками якого складено акт, який був підписаний, зокрема, і позивачем ОСОБА_6 (а.с. 139-144). При цьому комісією зроблено висновок про те, що загальний стан фасадів будинку непридатний для нормальної експлуатації. Крім того, комісією констатовано, що до головного фасаду незаконно прибудовано два об'єми, які спотворюють архітектурну композицію будівлі в цілому.

Відтак листами № 05-00-010-22256 від 27.05.2013 року Департаментом архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради на адреси ОСОБА_7 та ОСОБА_6 направлено попередження про необхідність розроблення паспорту опорядження фасадів будівлі за адресою: АДРЕСА_1, та його погодження відповідно до ст. 14 Закону України "Про архітектурну діяльність". Також власників будівлі зобов'язано здійснити демонтаж незаконно прибудованих до головного фасаду споруд (а.с. 146-151).

Третя особа 1 зазначає, що вказані вище обставини спонукали ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до вжиття заходів, спрямованих на усунення виявлених перевіркою порушень. Тому, за взаємною згодою, вони вирішили здійснити реконструкцію кафе у два окремих, фактично рівних за площею приміщення. З даною метою було встановлено перегородку, яка розділила частини кожного із співвласників. При цьому ОСОБА_6 у користування відійшла частина приміщення кафе з тильної сторони, а ОСОБА_7 - зі сторони фасаду. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розпочали роботи із здійснення реконструкції своїх частин приміщення кафе, що підтверджується наданими суду фотокартками. Водночас на фото, які датовані 18.10.12013 року, чітко видано, що позивач ОСОБА_6 виконує будівельні роботи саме на своїй частини прибудови А1 до будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с. 152-155). Крім того, як вбачається з фото, які датовані теперішнім часом, і ОСОБА_7, і ОСОБА_6 фактично використовують ті ж частини вказаного приміщення кафе, про поділ яких, вочевидь, досягли домовленостей у 2013 році (а.с. 110-111, 156-157).

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_6, як співвласник будівлі за адресою: АДРЕСА_1, не міг не знати про здійснення іншим співвласником ОСОБА_7 реконструкції частини приміщення самочинної прибудови (кафе), ба більше, знав і погоджувався з проведенням такої реконструкції.

Про це додатково свідчать й інші матеріали справи, з яких слідує, що регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області та інспекцією Держархбудконтролю у Вінницькій області було проведено перевірки за зверненням депутата Вінницької міської ради Шутака І.А. № 104 від 18.06.2013 року з приводу правомірності припинення діяльності та функціонування будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1". За результатами цих перевірок встановлено факт виконання ОСОБА_7 робіт з реконструкції самочинно збудованої прибудови А1 та її введення в експлуатацію, а також проведення роботи з формування паспорту упорядкування фасаду (а.с. 159-162).

Листом за № 112 від 03.10.2013 року депутат Шутак І.А. звернувся на адресу начальника інспекції Держархбудконтролю у Вінницькій області з проханням залишити без розгляду вищевказане депутатське звернення у зв'язку з усуненням порушень співвласником будівлі культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_6 (а.с. 163).

Отже, зазначені обставини додатково підтверджують той факт, що позивач ОСОБА_6 ще у 2013 році знав про проведення робіт з реконструкції прибудови А1 до будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1" та особисто вживав заходи щодо усунення порушень закону, в тому числі і тих, що стосувались фасадної частини приміщення самовільної прибудови, яка використовувалась ОСОБА_7

Водночас суд вважає слушними та бере до уваги посилання третьої особи 1 на те, що при такій кількості перевірок, які проводились відповідними контролюючими органами, позивач не міг не знати і про те, що будівельні роботи з реконструкції самочинної прибудови проводяться ОСОБА_7 офіційно.

Крім того, судом встановлено, що 26.12.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 укладено договір строкового користування (позички) нерухомого майна, згідно з пунктом 1 якого ОСОБА_11 було передано у строкове користування нежитлове приміщення магазину загальною площею 30 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, для здійснення господарської діяльності у сфері торгівлі (а.с. 164-168).

З того часу ОСОБА_11 використовує вказане нерухоме майно за призначенням та здійснює у ньому підприємницьку діяльність, що не заперечили в судовому засіданні і представники позивача.

Отже, протягом майже трьох років ОСОБА_7 у визначеному законом порядку здійснює експлуатацію нежитлового приміщення, стосовно якого приймались (вчинялись) оскаржувані рішення (дії), чим також спростовуються доводи позивача ОСОБА_6 про те, що раніше він не знав та не міг знати про порушення своїх прав та інтересів, як співвласника майна, і дізнався про це тільки у липні 2016 року.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною 8, 9 статті 39 цього Закону визначено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Враховуючи наведене, на переконання суду, позивач повинен був припускати, що без наявності декларації про готовність об'єкта до експлуатації третя особа ОСОБА_7 не міг здійснювати експлуатацію спірного нежитлового приміщення.

Також з матеріалів справи вбачається, що впродовж 2014-2015 рр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як співвласники будинку культури і техніки "ІНФОРМАЦІЯ_1", вели спільну діяльність у приміщеннях цієї будівлі та приводили її у стан придатний для використання.

Зокрема, у грудні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали паспорт опорядження фасадів будинку за адресою: АДРЕСА_1, 27 в м. Вінниця (а.с. 169-179). При цьому суд бере до уваги посилання третьої особи 1 на те, що оформлення паспорту без узаконення тих приміщень, які створюють зовнішній вигляд будівлі, було б неможливим.

Також у березні 2015 року ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 ініціювали питання щодо коригування червоних ліній за вказаною адресою. При цьому оплату проектної пропозиції щодо коригування червоних ліній здійснено безпосередньо ОСОБА_6 Рішенням 63 сесії 6 скликання Вінницької міської ради № 2128 від 24.04.2015 року затверджено проект внесення змін до Плану червоних ліній міста Вінниці по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Як наслідок, червону лінію, що раніше проходила по прибудові А1 до будинку АДРЕСА_1, було перенесено за геометричні межі такої прибудови (а.с. 180-183).

Вчинення цих дій та отримання відповідної документації, на думку суду, було б не можливим при наявності самочинного будівництва, що також мав усвідомлювати позивач, який приймав безпосередню участь в оформленні вказаних вище документів.

Крім того, згідно із ст. 6 Закону України "Про дозвільну системи у сфері господарської діяльності" реєстр документів дозвільного характеру - це єдина автоматизована загальнодержавна система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання відомостей про видачу документів дозвільного характеру, відмову в їх видачі, переоформлення, видачу дублікатів, анулювання. Реєстр ведуть дозвільні органи. Інформація, що міститься в Реєстрі, є відкритою. Порядок формування, ведення та користування Реєстром визначається уповноваженим органом, який є його розпорядником, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики економічного і соціального розвитку.

Частиною 3 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, наданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання. Доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Механізм ведення такого реєстру затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 92 від 24.06.2011 року (у редакції від 16.07.2015 року № 165), відповідно до п. 10 якого доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт Держархбудінспекції.

Як встановлено судом, інформація про реєстрацію Інспекцією держархбудконтролю у Вінницькій області декларації про початок виконання будівельних робіт № ВН49 від 23.09.2013 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ВН75 від 22.11.2013 року, замовник - ОСОБА_7, об'єкт - реконструкція частини приміщення магазину в існуючих межах по АДРЕСА_1, є загальнодоступною та розміщена на сайті (http://www.dabi.gov.ua). Відтак позивач міг безперешкодно скористатись нею для з'ясування питання правомірності такої реконструкції, у випадку незгоди з її проведенням третьою особою 1.

Крім того, 14.10.2014 року Верховною Радою України ухвалено Закон №1701-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодо одержувачів юридичних осіб та публічних діячів", яким було внесено зміни до статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та передбачено, що інформація про зареєстровані права та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною. Для фізичних та юридичних осіб інформація з Державного реєстру прав надається виключно в електронній формі через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, чи в паперовій формі шляхом подання заяви особисто або пересилання поштового відправлення органам державної реєстрації прав та нотаріусам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 722 від 24.12.2014 року, якою детально врегульовано порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року позивач міг безперешкодно отримати інформацію і про зареєстровані речові права на нерухоме майно по АДРЕСА_1, однак такою можливістю скористався лише 14.07.2016 року, звернувшись до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою № 17654235 (а.с. 25-26).

При цьому суд не бере до уваги посилання представників позивача на те, що необхідність в отриманні відомостей з реєстру виникла лише влітку 2016 року, після того як ОСОБА_7 почав чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні його майном, оскільки такі доводи не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим, адміністративний позов про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ВН49 від 23.09.2013 року, декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ВН75 від 22.11.2013 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2013 року, індексний номер 9418191, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24.12.2013 року, позивачем ОСОБА_6 подано лише 30.08.2016 року, тобто з істотним перевищенням встановленого законом строку звернення до суду.

При цьому встановлені судом обставини справи та характер спірних правовідносин, у сукупності з доказами, наданими третьою особою 1, переконливо свідчать про те, що позивач дізнався про порушення своїх прав чи інтересів внаслідок реконструкції частини приміщення нерухомого майна по АДРЕСА_1 та її узаконення ОСОБА_7 щонайменше з січня 2014 року. Більше того, навіть після цього, але задовго до фактичної дати звернення у суд з даним позовом, позивач міг та повинен був дізнатися про порушення оскаржуваними рішеннями (діями) таких прав та інтересів.

Однак, до адміністративного суду позивач ОСОБА_6 звернувся тільки 30.08.2016 року, тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважних причин неможливості своєчасного звернення до адміністративного суду позивач не навів, а його доводи про дотримання строку звернення до суду є безпідставними, не підтверджуються документально, а тому судом до уваги не беруться.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

В силу положень ч. 3 ст. 162 КАС України якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Крім того, пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України передбачено, що пропущення позивачем без поважних причин встановленого законом строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Вирішуючи заявлене клопотання суд враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" право на доступ до суду, за деяких обставин, також може бути предметом правомірних обмежень, таких як встановлені законом обмежені терміни позовної давності.

Крім того, розглядаючи справу "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (рішення від 12.07.2001 року, заява № 42527/98), Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускають з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Аналогічні висновки містяться також у пункті 53 рішення від 08.04.2010 року у справі "Меньшакова проти України" та пункті 57 рішення від 28.05.1985 року у справі "Ашинґдейн проти Сплученого Королівства".

З огляду на викладене і враховуючи те, що позивач ОСОБА_6 пропустив строк звернення до адміністративного суду, не навівши при цьому поважних причин його пропуску, поданий адміністративний позов належить залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 160, 162, 165, 181, 186, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_6 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5, про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, рішення про державну реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Сало Павло Ігорович