Справа № 802/567/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/567/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

11 жовтня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Козлана О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування вимоги

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що 23.01.2003 року ФОП ОСОБА_2 зареєстрований виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності за реєстраційним номером 0003964 (а.с. 58-59).

27.01.2003 року позивач взятий на облік як платник єдиного соціального внеску в органах Пенсійного фонду України.

26.10.2011 року ФОП ОСОБА_2 поставлений на облік платників податків в Могилів - Подільській ОДПІ за № 12229.

01.01.2012 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування за першою групою оподаткування.

10.01.2014 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Могилів-Подільської ОДПІ із заявою за вх. № 56 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку (а.с. 23).

Розглянувши вказану заяву, Могилів-Подільська ОДПІ анулювала свідоцтво платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 із 01.04.2014 року.

Так, у період дії державної реєстрації ФОП ОСОБА_2, як суб'єкта підприємницької діяльності, та перебування на спрощеній системі оподаткування, за ним утворилася заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 14 651,43 грн., в тому числі: 10 970,78 грн. борг переданий з Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області станом на 01.10.2013 року; 1194,03 грн. нарахування на 3-й квартал 2013 року; 1218, 67 грн. нарахування за 4-й квартал 2013 року; 1267, 95 грн. нарахування за 1-й квартал 2014 року (а.с. 55).

15.12.2015 року ОСОБА_2 видано посвідчення інваліда війни, що засвідчує право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.21).

07.04.2016 року за № Ф 845-17 позивачу направлено вимогу Могилів - Подільської ОДПІ про сплату недоїмки зі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 14 651,43 грн. за період вказаний вище (а.с. 22).

Судом першої інстанції також встановлено, що з 23.06.2011 року підприємницької діяльності позивач фактично не здійснює, доходу від такої діяльності не отримував. У підтвердження вказаної обставини позивачем надано ряд доказів (а.с. 4-20). Відтак позивач стверджує, що у зв'язку із відсутністю прибутку він звільнений від обов'язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи дії Могилів - Подільської ОДПІ щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування протиправними, а вимогу Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога Могилів - Подільської ОДПІ № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. є правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Згідно з ст. 2 Закону України № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до положень до ст. 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є страхувальники, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, та застраховані особи, зазначені у пунктах 2-14 частини першої цієї статті. Зокрема, в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, до платників єдиного внеску належать фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина одинадцята статті 8 Закону України № 2464-VI, чинна на момент виникнення правовідносин).

Згідно з приписами п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України № 2464-VI, для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, та не менше за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-VI).

В силу положень ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є самостійно визначена платниками сума, що не може бути більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що Закон не ставить у залежність обов'язок із сплати єдиного внеску від факту отримання чи неотримання в певному звітному періоді фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування доходу (прибутку).

Додатково вказаний висновок підтверджується тим, що для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), тобто для таких осіб база нарахування єдиного внеску ставиться в залежність від отриманого доходу (прибутку) в певному звітному періоді.

Як зазначалося, 23.01.2003 року ФОП ОСОБА_2 зареєстрований Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності. 26.10.2011 року ФОП ОСОБА_2 взято на облік платників податків в Могилів - Подільській ОДПІ.

01.01.2012 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування за першою групою оподаткування.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України № 2464-VI обов'язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що обов'язок сплати фізичною особою - підприємцем, яка тимчасово не отримує прибуток, єдиного внеску може бути припиненим як наслідок припинення статусу фізичної особи - підприємця або ж подання до контролюючого органу заяви про перехід на загальну систему оподаткування, що призведе до сплати єдиного внеску у залежність від отриманих доходів. Позивач вказаних дій, які б могли призвести до звільнення його від обов'язку сплачувати єдиний внесок у період протягом якого внесок відповідачем нараховано не вчинив.

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 5 Закону України № 2464-VI зняття з обліку платника єдиного внеску фізичної особи - підприємця, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до положень абз. 3 та 5 ч.8 ст. 9 Закону України № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Таким чином, звітним періодом фізичних осіб - підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок є квартал.

Так, 10.01.2014 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Могилів-Подільської ОДПІ із заявою за вх. № 56 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, а тому обов'язок із його сплати припинився з першого дня кварталу, що був наступним за звітним, тобто 01.04.2014 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правомірним нарахування позивачу зобов'язання із єдиного внеску по перший квартал 2014 року включно.

Позивач у період з 01.10.2013 року по 09.01.2014 року не подавав заяв ні про припинення статусу фізичної особи - підприємця, ні про перехід на загальну систему оподаткування, а відтак і не було правових підстав для звільнення його від обов'язку сплачувати єдиний внесок .

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_2, відзначав, що звертався до відповідача із заявою про припинення статусу фізичної особи-підприємця, однак судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначене не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта стосовно того, що Могилів-Подільською ОДПІ було порушено вимоги статті 102 ПК України щодо строку давності, що становить 1095 днів, є помилковими та необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

В судовому засіданні ОСОБА_2 відзначав, що з його банківського рахунку виконавчою службою були примусово стягнуті кошти на погашення заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску за спірний період. Для надання ОСОБА_2 можливості підтвердити вказане, у судовому засіданні оголошувалась перерва. Втім, з наданої позивачем виписки з його банківського рахунку, судом апеляційної інстанції встановлено, що інформація, надана ОСОБА_2 у судовому засіданні не відповідає дійсності та спростовується наданими ним же доказами.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога Могилів - Подільської ОДПІ № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. є правомірною.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 жовтня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.