Справа № 598/1455/15-а
Суддя: Олещук Б. Т.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 598/1455/15-а
провадження № 2-а/598/2/2016
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" жовтня 2016 р. Збаразький районний суд

Тернопільської області в складі:

головуючого судді Олещука Б.Т.

при секретарях Демчук О.М.,

Довбуш М.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_2 та представника відповідача Борис І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про визнання протиправними та скасування рішення колегіального органу - комісії з питань пов'язаних з призначенням пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі (протокол №8 від 15.06.2015р.) про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», а також відмову у призначенні пенсії за вислугою років від 30.07.2015р. за №16/с-11. Також позивач просив зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» з моменту його звернення, тобто з 05 червня 2015 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що працюючи на посаді прокурора Збаразького району у І-декаді червня 2015 року звернувся в управління ПФУ в Збаразькому районі про призначення йому пенсії відповідно до ст.50-1 діючого на той час Закону України «Про прокуратуру» за вислугою років, оскільки на дату звернення вислуга років у нього перевищувала 22 роки, у тому числі на прокурорських посадах понад 16 років. Він надав всі необхідні документи. Однак, згідно рішення комісії з питань, пов'язаних з призначенням пенсії (протокол №8 від 15.06.2015р.) та відповіді на його звернення управління ПФУ в Збаразькому районі від 01.07.2015р. №1154/03, в призначенні йому пенсії відмовлено, оскільки відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. (закону, який діяв на той час) не призначаються. 17.07.2015р. він повторно звернувся в управління ПФУ в Збаразькому районі із письмовою заявою про перегляд рішення комісії з питань призначення пенсії (протокол №8 від 15.06.2015р.) та призначення йому з моменту звернення пенсію за вислугою років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію 15.07.2015р. на підставі раніше поданих документів. Однак, управління ПФУ в Збаразькому від 30.07.2015р. №16/с-11 у призначенні пенсії за вислугою років йому повторно незаконно відмовлено. Вважає, що відмови у призначенні пенсії є протиправними, рішення відповідача прийняті з порушення вимог Конституції України, чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, загальнообов'язкового пенсійного страхування та Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Збаразького районного суду від 24 травня 2016 року замінено первинного відповідача - управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області на належного відповідача - Лановецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, як правонаступника первинного відповідача.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні змінив позовні вимоги та просив визнати відмову управління ПФУ в Збаразькому районі Тернопільської області (представник - Лановецьке об'єднане управління ПФ України Тернопільської області) у призначенні, нарахуванні та виплаті йому пенсії за вислугу років неправомірною та скасувати рішення колегіального органу - комісії з питань пов'язаних з призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» управління ПФУ в Збаразькому районі (протокол №8 від 15.06.2015р.) про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», а також відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років від 30.07.2015р. за №16/с-11 неправомірною. Також просив зобов'язати Лановецьке об'єднане управління ПФ України Тернопільської області призначити та нарахувати йому пенсію за вислугу років відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р., у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплати за останніх 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, починаючи з 05.06.2015р. (з дня звернення за пенсією) (а.с.140-151).

Представник відповідача Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - Борис І.Д., у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що на момент звернення ОСОБА_2 до управління ПФУ в Збаразькому районі із заявою про призначення пенсії від 05.06.2015р., управління мало право користуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213, відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». До 01.06.2016р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, тому відповідно із вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII. Тому управління ПФ України в Збаразькому районі правомірно відмовило в призначенні пенсії. Також, вважає неможливим призначити пенсію із застосуванням ст.50-1 та ст.86 Закону України «Про прокуратуру» на які посилається позивач.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали пенсійної справи ОСОБА_2 та матеріали даної справи, проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено, що предметом судового спору є визнання протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», скасування протоколу №8 від 15 червня 2015 року комісії з питань пов'язаних з призначенням пенсії про відмову у призначенні позивачу пенсії та зобов'язання Лановецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останніх 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, починаючи з 05 червня 2015 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 05 червня 2015 року, працюючи на посаді прокурора Збаразького району, тобто будучи діючим прокурором, звернувся із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про призначення йому пенсії за вислугу років, як прокурору (а.с.8, 9).

Станом на 05 червня 2015 року спеціальний стаж роботи ОСОБА_2, потрібний для призначення пенсії за вислугу років, складав 22 роки 3 дні, з яких:

- з 01.06.1993р. по 14.09.1993р. - робота на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового розслідування згідно наказу Державної податкової інспекції Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області №6-л від 01.06.1993 р.;

- з 15.09.1993р. по 25.11.1996р. - робота на посаді юрисконсульта відповідно до наказу Державної податкової інспекції по Козівському районі Тернопільської області №14-л від 15.09.1993 р.;

- з 26.11.1996р. по 09.04.1998р. працював на посаді головного державного податкового інспектора-юрисконсульта відповідно до наказу Державної податкової адміністрації по Козівському районі Тернопільської області №2-л від 26.11.1996 р.;

- з 10.04.1998р. по 12.10.1998р. працював на посаді головного державного податкового інспектора сектору правового забезпечення відповідно до наказу Державної податкової інспекції по Козівському районі Тернопільської області №16-л від 10.04.1998 р.;

- з 14.10.1998 р. по 05.06.2015р. - робота в органах прокуратури Тернопільської області.

Таким чином, на момент подання вказаної заяви до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про призначення пенсії за вислугу років, вислуга років ОСОБА_2 складала 22 роки 3 дні, у тому числі на посадах прокурорів понад 16 років, що стверджується копією дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.12.2014р. (а.с.10-11), довідкою Козівської об'єднаної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів у Тернопільській області від 28.05.2015р. №1891/07 (а.с.12) та іншими матеріалами справи.

З протоколу комісії №8 з розгляду питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 15.06.2015р. та відповіді на звернення ОСОБА_2 від 01.07.2015р. №1154/03, вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., згідно з якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.13-14, 15).

17.07.2015р. ОСОБА_2 повторно звернувся із письмовою заявою до начальника управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі в якій просив призначити йому з моменту звернення пенсію за вислугою років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію 15.07.2015р. на підставі раніше поданих документів (а.с.16-17). Зазначений вище стаж роботи позивача, згідно з вимогами абзацу 6 частини 1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р., дає право на призначення йому пенсії за вислугу років.

Згідно відповіді управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі на заяву ОСОБА_2 від 30.07.2015р. №16/с-11 про призначення пенсії, вбачається, що останньому повідомлено, що відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» права на пенсію він не має, тому підстав для перегляду рішення комісії управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі для розгляду питань, пов'язаних з призначенням пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» від 15.06.2015р. №8 немає. (а.с.18-19).

Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто.

На час прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015р., а також з 1 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, зокрема ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ втратив чинність з 15.07.2015р. у зв'язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, яким визначено та на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, зокрема ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, який вступив в дію з 15 липня 2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. «№1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Будь-які зміни до ст.86 вказаного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII щодо відсутності (скасування) права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесені.

Положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України за наявності на день звернення з 01.10.2014р. по 30.09.2015р. вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, звертатися до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Згідно протоколу №8 від 15.06.2015 року комісії з питань, пов'язаних з призначенням пенсій та відповіді на звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі від 01.07.2015 р. в призначенні пенсії ОСОБА_2 відмовлено тільки з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213. При цьому, комісія не вказувала на відсутність у позивача відповідної вислуги років.

Також у судовому засіданні встановлено, що чинним на час роботи позивача в органі державної податкової служби Законом України «Про державну службу» визначено поняття державної служби, яка полягає у професійній діяльності осіб (державних службовців), які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави. Посадовими особами є, зокрема, держані службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Вимога щодо обов'язкової наявності у особи, яка обіймає посаду державного службовця, вищої юридичної освіти для врахування періоду роботи на такій посаді до стажу роботи (вислуги років), що відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, була законодавчо передбачена після введення в дію відповідної редакції Закону України «Про прокуратуру» і після припинення повноважень позивача на вказаній посаді.

З вищенаведених підстав, суд вважає безпідставним посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 25.11.2014 р., згідно якої Верховний Суд України дійшов правового висновку, що навчання на заочному факультеті у вищому навальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. У своїй заяві до управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі від 05.06.2015 р. та в адміністративному позові позивач не просить зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період заочного навчання на спеціальному правничому факультеті Львівського державного університету ім.І.Франка.

Разом з тим, відповідачем не оспорюється і судом встановлено перебування позивача на державній службі в період з 01.06.1993р. по 12.10.1998 р., а тому суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість зарахування до стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи з 01.06.1993р. по 29.12.1995р..

Таким чином, відповідач безпідставно не застосував до відносин між сторонами положення статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру», що набрав чинності 15.07.2015р., і на який не може поширюватись дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015р. №213-VII.

Разом з тим, судом встановлено, що до липня 2011 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII (в редакції від 2001 року) право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Таким чином, з 2001 по 2011 рік, коли позивач працював на посадах в органах прокуратури, для нього діяли гарантії пенсійного забезпечення як для працівника прокуратури.

Діючий на сьогодні Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII погіршує становище позивача та обмежує в реалізації його законних прав та інтересів, які гарантувалися державою упродовж 10 років Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII, та на які розраховував позивач працюючи в органах прокуратури.

Отже, Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII значно обмежує права ОСОБА_2, призводить до звуження їх змісту і обсягу, погіршує матеріальне становище та рівень життя позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII в редакції, яка діяла до липня 2011 року.

Зазначене право гарантується Конституцією України, рішеннями Конституційного суду України та нормами міжнародного права.

Так, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Отже, згідно Основного Закону України, вирішальним є право, а не закон.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, від 29 червня 2010 року №17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 (рішення № 10-рп/2011)).

Стабільність правового регулювання проявляється, зокрема, у неприпустимості внесення довільних змін до наявної системи норм та є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов'язок законодавця при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ враховувати законні очікування, пов'язані з виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права.

Забезпечення верховенства права має враховуватися законодавцем і при внесенні змін до законів, передусім забезпечувати недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

Питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду.

Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року №3-рп/2007 зазначається, що звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Конституційний Суд України в Рішенні №9-рп/2009 від 28 квітня 2009 року, вказуючи на недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, що об'єктивно призведе до погіршення становища особи в суспільстві через їх обмеження, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов'язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абзац п'ятий пункту 5 мотивувальної частини).

У Рішенні від 20 березня 2002 №5-рп/2002 Конституційний Суд України визначив, що Конституція України відокремлює категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органів, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для зазначених категорій громадян без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їх сімей.

У мотивувальній частині Рішення від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 Конституційний Суд України також зазначив: «Служба в міліції, прокуратурі, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення».

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України багато пільг, встановлених законами, зокрема Законом України «Про прокуратуру», є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для працівників таких органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 46 Конституції України), то, відповідно до статті 22 Конституції України, звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій певним категоріям громадян, у тому числі працівникам прокуратури, полягає також у тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлено не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру їх доходів чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер (рішення Конституційного Суду України: від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги; від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) (Рішення від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004).

Конституційний Суд України вважає, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен ураховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію).

Всупереч викладеному, Законом України від 08.07.2011р. №3668-VI (3668-17) внесено зміни до Закону України від 05.11.1991р. №1789-XII, а потім в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. викладено такі ж положення, які суттєво звужують зміст і об'єм прав позивача на призначення пенсії, кожного року збільшуючи необхідну вислугу років, що є несправедливим. Більше того, вказаний закон ставить у нерівні умови працівників органів прокуратури, які виконують однакові функціональні обов'язки в однакових умовах та в той же період часу. Як наслідок, прокурори, які працювали в органах прокуратури у той же період що і позивач, але звернулися за пенсією до 2011 року, опинилися в набагато вигідніших умовах ніж позивач, хоча вони виконували одинакові функції, мали однакове навантаження і обмеження, пов'язані з виконанням прокурорських функцій тощо.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику європейського суду з прав людини - як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, відповідно до якої при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, Рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, №332, с 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених Європейським судом підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»).

Європейський суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Отже, статтю 1 вказаного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань», у розумінні практики Європейського суду, є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - це очікування можливості здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

Крім того, згідно з приписами частини першої статті 58 Конституції України, закони й інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституція України має вищу юридичну силу, а закони й інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй.

Законодавець, змінюючи чинне законодавство, має балансувати між необхідністю змін у законодавчому регулюванні та збереженням стабільності в суспільстві, однак слід пам'ятати, що першочерговими є інтереси громадян.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 травня 1997 року №1-зп зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзаци перший і другий пункту 5 мотивувальної частини вказаного рішення).

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони: скасовують або пом'якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Таким чином, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. значно звужено обсяг права позивача на соціальний захист як прокурора, установлений Конституцією України та спеціальним законами в частині права на отримання пенсії, яке існувало до 2011 року, що суперечить статті 58 Конституції України.

А тому, Законом України від 14.10.2014р. №1697-VII установлено менш сприятливі умови соціального захисту прокурорів порівняно з тими умовами, що були законодавчо передбачені в період з 2001 по 2011 рік, що означає порушення конституційного принципу рівності всіх перед законом (частина перша статті 24 Конституції України).

Рівність усіх перед законом, що згідно частини першої статті 24 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях).

Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено в міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статті 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 14), Протоколі №12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 1), ратифікованих Україною, та в Загальній декларації прав людини 1948 року (статті 1, 2, 7).

А тому, суд приходить до висновку, що Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі (на даний час - Лановецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області) незаконно відмовило позивачу в призначені пенсії за вислугу років.

Так, частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001р., передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до частини 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України № 2663-ІІІ) розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України №2663-ІІІ) встановлено, що обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.8, 19, 22, 58 Конституції України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001р., ст.ст.1-4, 6-9, 18, 41, 71, 72, 158-163, 183-2 КАС України, суд,-

постановив:

Позов ОСОБА_2 до Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Скасувати протокол №8 від 15 червня 2015 року комісії з питань пов'язаних з призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Лановецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за останніх 24 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, починаючи з 05 червня 2015 року.

Дана постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Збаразький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Б. Олещук