Справа № 808/2415/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року 12 год. 15 хв.Справа № 808/2415/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі іменується - позивач ) звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізький області про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у розмірі 1,6000 га за кадастровим номером НОМЕР_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 1, 6000 га за кадастровим номером НОМЕР_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_1.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначальним для вирішення питання про наявність заборони на передачу земельних ділянок у власність є факт надання їх для містобудівних потреб. Стверджує, що обов'язковість надання плану зонування або детального плану території є лише у разі передачі земельної ділянки у власність для містобудівних потреб. Зазначає, що за проектом із землеустрою, земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, відноситься до земель сільськогосподарського призначення та пропонується позивачу для ведення особистого селянського господарства, а не для містобудівних потреб. Відповідач, відмовляючи у затверджені проекту і посилаючись при цьому на відсутність затвердженого детального плану території ,вчинив по відношенню до позивача незаконні дії та безпідставно відмовив у затвердженні проекту землеустрою, чим порушив його права.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 808/2415/16 та призначено справу до розгляду на 20.09.2016.

20.09.2016 від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 27042) про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засідання 20.06.2016 представник відповідача не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується долученим до матеріалів справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення. Будь-які клопотання чи письмові заперечення на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання жодна з осіб, яка бере участь у справі, не з'явилась, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 20.03.2015 № 8-625/15-15-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 1,6000 га (за межами населеного пункту, землі запасу, вид угідь - під господарськими будівлями і дворами) на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

26.03.2015 позивач звернувся до Запорізької регіональної філії Запорізький міський виробничий відділ ДП «Центр державного земельного кадастру» щодо виготовлення проекту землеустрою.

Висновком Управління Держземагенства у Вільнянському районі Запорізької області від 19.10.2015 за вих.. № 26-28-0.3-7019/2-15 погоджено проект.

15.12.2015 проект подано на затвердження Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області.

Листом від 25.12.2015 за вих. № Р-1241-629/36-15 ОСОБА_1 відмовлено у затверджені проекту у зв'язку із невідповідністю останнього вимогам і нормам законодавства України.

З урахуванням листа розробника від 19.01.2016 вих. № 212/03 по усуненню зауважень по проекту ОСОБА_1 з клопотанням від 21.01.2016 вх.№ Р-245/0/5-16 звернувся до відповідача щодо затвердження проекту землеустрою.

Листом від 08.02.2016 за вих.. № 245-456/6-16 позивачу відмовлено у затвердженні проекту з посиланням на ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

06.04.2016 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області з клопотанням про затвердження проекту землеустрою, додавши до пакету документів лист Державної інспекції сільського господарства від 01.04.2016 вих. № Р-29.

15.04.2016 листом за вих. № Р-2397-1972/6-16 ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відмовлено у затверджені проекту землеустрою з посиланням на ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач, вважаючи протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену в листі від 15.04.2016 листом за вих.. № Р-2397-1972/6-16 та з вимогою зобов'язати вчинити дії, звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Наказом Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 20.03.2015 № 8-625/15-15-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 1,6000 га (за межами населеного пункту, землі запасу, вид угідь - під господарськими будівлями і дворами) на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Проект було розроблено та подано на затвердження Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області позивачем вперше 15.12.2015, вдруге - 21.01.2016 та втретє - 06.04.2016.

Частиною 9 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

15.04.2016 листом за вих. № Р-2397-1972/6-16 ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відмовлено у затверджені проекту землеустрою з посиланням на ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Оцінюючи правомірність такої відмови суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закону України № 3038-VI) у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

У самому Законі визначення терміну «містобудівні потреби» відсутнє.

Однак, виходячи з преамбули Закону України № 3038-VI цей документ встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Тобто основні питання, які знаходяться в межах регулювання цього Закону, - це містобудівна діяльність(містобудування).

Згідно зі ст. 4 Закону України № 3038-VI об'єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва. Інакше кажучи, об'єктом цього Закону є всі питання, що пов'язані з плануванням території і її забудовою. Забудова ж, в свою чергу, передбачає будівництво із зведенням об'єктів будівництва. Отже, в безпосередню сферу регулювання Закону України № 3038-VI потрапляють саме об'єкти будівництва - будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Отже, суд дійшов висновку про те, що під наданням земельних ділянок для містобудівних потреб маються на увазі земельні ділянки, які планується використовувати для розміщення на них саме об'єктів будівництва.

Тобто, в даному випадку потрібно з'ясувати не тільки категорію та вид земельної ділянки, а й цільове призначення.

Згідно з ч. 1,2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 3 ст.22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 22.05.2003 № 858-ІV «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Нині чинним є наказ Держкомзему від 23.07.2010 № 548, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - Класифікація). Відповідно до останньої, землі сільськогосподарського призначення поділяються на підгрупи, серед яких, зокрема, виокремлено землі для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

При цьому ч. 4 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Із долучених до справи документів вбачається, що запроектована земельна ділянка відповідно до Класифікатора видів цільового призначення землі віднесена до земель сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства (01.03). Вказане підтверджується, зокрема, пояснювальною запискою, вихідною земельно-кадастровою інформацією, висновком від 19.10.2015 вих. № 26-28-0.3-7019/2-15 та довідкою від 28.04.2015 № 20-28-0.2-3195/2-15.

При цьому у довідці від 28.04.2015 № 20-28-0.2-3195/2-15, а відтак і у проектній документації вид угідь визначено як землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами.

Слід зазначити, що дана підгрупа включає землі, зайняті тваринницькими фермами, тракторними станціями, літніми таборами, землі, забудовані іншими будівлями і дворами сільськогосподарського призначення (додаток 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру).

Проте, запроектована земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_2 наразі вільна від будь-яких забудов, що підтверджується розробленою технічною документацією.

Оскільки запроектована земельна ділянка вільна від будь-якої забудови, вона не може відноситись до виду угідь - землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами.

А відтак, посилання відповідача у листі від 15.04.2016 вих. № Р-2397-1972/6-16 на приписи ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставними.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізький області не доведено в установленому ст. 71 КАС України порядку правомірність своїх дій щодо відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 1, 6000 га за кадастровим номером НОМЕР_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Під дискреційними повноваженнями, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, позовна вимога щодо зобов'язання надати мотивоване рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що під час розгляду справи по суті було встановлено та доведено матеріалами справи факт вчинення відповідачем протиправних дій, суд з метою захисту порушених прав і свобод позивача у справі, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 1, 6000 га за кадастровим номером НОМЕР_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з урахуванням висновків, викладених у вказаному судовому рішенні.

З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 160, 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізький області щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у розмірі 1,6000 га за кадастровим номером НОМЕР_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з підстав, викладених у листі від 15.04.2016 вих. № Р-2397-1972/6-16 .

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 1,6000 га за кадастровим номером НОМЕР_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, з урахуванням висновків, викладених у вказаному судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (69063, АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко