Справа № 803/763/16
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 р. Справа № 876/6830/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області, в якому просила визнати неправомірними дії ТУ ДСА України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати їй заробітної плати в повному обсязі з урахуванням всіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу, за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року); просила також зобов'язати ТУ ДСА України в Волинській області зробити перерахунок та виплату їй заробітної плати в повному обсязі з урахуванням всіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу, за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року (в редакції з 26 жовтня 2014 року), та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати та прийняти нову - про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач неправомірно відмовив їй у перерахунку та виплаті заробітної плати в повному обсязі, оскільки заробітна плата за періоди - з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року та з 01.01.2015 року по 28.05.2015 року нараховувалась та виплачувалась у розмірі, що не відповідає розміру заробітної плати, встановленому ст.43 Конституції України та ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26.10.2014 року, в редакції від 28.03.2015 року). Вказує, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини, їх гарантій, заборона обмеження конституційних прав людини - це ті межі, які складають загальну конституційну компетенцію усіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування (їх структурних підрозділів, посадових осіб), та яка є складовою частиною усіх (встановлених законом, делегованих державою) їх повноважень та обов'язків при виконанні ними поставлених державою завдань. Тому вважає, що невірне застосування та нехтування нормами матеріального права, недотримання судом першої інстанції принципу верховенства права, в тому числі практики Європейського Суду з прав людини, принципу законності, вирішення справи на підставі нормативно-правових актів, що суперечать Конституції України, призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 16 серпня 1982 року по 28 травня 2015 року працювала в Маневицькому районному суді Волинської області на посаді секретаря судового засідання. 28 травня 2015 року звільнена з займаної посади на підставі статті 38 пункту 1 КЗпП України, що підтверджується наказом № 15/02-05 від 28 травня 2015 року.

22 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до начальника ТУ ДСА у Волинській області із письмовою заявою, у якій просила зробити перерахунок та виплатити заробітну плату з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися залежно від розміру посадового окладу за періоди з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, з 01 січня 2015 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України ««Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року).

Листом ТУ ДСА у Волинській області № 930/04-27 21 квітня 2016 року відмовлено позивачу у проведенні перерахунку та виплати заробітної плати у зв'язку з тим, що Кабінетом Міністрів України не приведено постанову № 268 від 09 березня 2006 року у відповідність до норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому при нарахуванні заробітної плати працівникам апаратів місцевих загальних судів застосовуються розміри посадових окладів, затверджені вказаною постановою, а ТУ ДСА у Волинській області уповноважене здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апаратів місцевих загальних судів Волинської області.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оскільки у період з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України не внесені зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не передбачено видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 28 березня 2015 року), управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлені Кабінетом Міністрів України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України «Про оплату праці»).

За правилами статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою №268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що управління ДСА, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлені Кабінетом Міністрів України, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України не внесені зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не передбачені видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (справи №820/4648/15, № 21-1726а16), від 13 липня 2016 року (справи №818/3372/15, №820/4653/15), яка відповідно до ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, є загальними і не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року у справі № 803/763/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 21.10.2016 року