Справа № 185/6492/16-а(2-а/185/461/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2016 рокусправа № 185/6492/16-а(2-а/185/461/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року у справі №185/6492/16-а (2а/185/461/16) за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

01 серпня 2016 року ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення ОСОБА_6 з пенсії за віком, яку вона отримувала згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв'язку із втратою годувальника; зобов'язати відповідача припинити пенсійні виплати ОСОБА_6 у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсійних виплат у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що в районі міста Авдіївка Донецької області загинув чоловік позивача. 03.06.2016 року вона звернулась із заявою до відповідача про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З 21 березня 2016 року позивачу призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника на двох дітей загиблого годувальника. З 03 липня 2016 року пенсію у зв'язку з втратою годувальника отримує позивач, як дружина померлого, для якої його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, та мати померлого ОСОБА_6, яка досягла пенсійного віку. Позивач вважає, що ОСОБА_6 не набула права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, оскільки вона не була на повному отриманні померлого і не одержувала від нього допомогу, що була постійним і основним джерелом засобів до існування. У зв'язку з тим, що відповідачем пенсію по втраті годувальника призначено і ОСОБА_6, пенсія призначена на 4 утриманців, що призвело до протиправного зменшення пенсії, яку отримує позивач та її діти.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час виконання обов'язків військової служби на території проведення бойових дій в районі міста Авдіївка Донецької області помер ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був чоловіком ОСОБА_2, батьком ОСОБА_4, ОСОБА_5, сином ОСОБА_6.

03.06.2016 року позивач звернулась за призначенням пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для себе та своїх дітей.

З 21 березня 2016 року позивачу призначено пенсію по втраті годувальника на двох дітей загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 року годувальника, розмір пенсії розрахований згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01.07.2016 року пенсія по втраті годувальника призначена на 4 утриманців рівними частинами: дружину померлого ОСОБА_2, дітей померлого ОСОБА_4, ОСОБА_5, мати померлого ОСОБА_7,

Не погодившись з правомірністю та обґрунтованістю дій відповідача по призначенню пенсії по втраті годувальника ОСОБА_6 позивач оскаржила їх до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6, як матері померлого під час виконання обов'язків військової служби ОСОБА_7 було правомірно призначено пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право ОСОБА_6 на призначення пенсії за загиблим сином, передбачено законом та не залежить від факту перебування на його утриманні за його життя.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно приписів ст. 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) внаслідок участі у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім'ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім'ї.

В свою чергу, відповідно до абз.2 ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається, зокрема, непрацездатним батькам загиблого.

Отже, системний аналіз норм права свідчить, що у відповідності до приписів пенсійного законодавства, незалежно від перебування на утриманні годувальника (військовослужбовця) право на призначення пенсії мають, зокрема, непрацездатні батьки померлого.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 є матір'ю загиблого у зв'язку з виконання військового обов'язку ОСОБА_7. На час загибелі сина ОСОБА_6 як непрацездатна особа перебувала на обліку в Павлоградському об'єднаному управління ПФУ та отримувала пенсію по інвалідності, а подальшому була переведана на пенсію за віком.

В свою чергу, за заявою від 10.06.2016 року ОСОБА_6 як непрацездатна особа набула права на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника на підставі 2 ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У відповідності до ч.1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно ст. 5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Встановлені обставини справи свідчать, що на час призначення пенсії позивачу на двох малолітніх дітей розмір пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» був більшим ніж розмір відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тому пенсію у зв'язку з втратою годувальника було призначено саме відповідно до закону, який давав більшу пенсію. На підставі заяви позивача від 14 червня 2016 року їй було виділено долю як дружині, яка зайнята доглядом за дітьми померлого годувальника, які не досягли 8 річного віку, і не працює.

Відтак пенсія по втраті годувальна фактично призначена на 4 осіб, а саме: на 2 малолітніх дітей загиблого, як осіб, які були на його утримання, дружині загиблого, як особі, яка втратила джерело засобів до існування та доглядає за дітьми до досягнення ними 8 років на підставі вимог ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та матері загиблого, як непрацездатній особі, яка має право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що особа не може бути позбавлена пенсійних виплат, протиправною є відмова в призначенні пенсії, на яку особа має право в силу Закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок стосовно набуття ОСОБА_6 права на призначення пенсії в силу приписів ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служи, та деяких інших осіб» як мати загиблого під час виконання обов'язків військової служби військовослужбовця ОСОБА_7, відтак відповідач у відповідності до вимог чинного законодавства призначив їй пенсію по втраті годувальника за її особистої заяви.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана постанова суду є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а підстави для зміни або скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року у справі №185/6492/16-а (2а/185/461/16) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова