Справа № 812/843/16
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року справа №812/843/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Жаботинської С.В., Василенко Л.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 р. у справі № 812/843/16 (головуючий І інстанції Ковальова Т.І.) за позовом Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Інтеграл» про стягнення коштів за податковим боргом,-

ВСТАНОВИВ:

Рубіжанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Інтеграл», в якому просила, стягнути кошти за податковим боргом з орендної плати за землю у сумі 49647,50 грн, з яких 42600,79 грн основного платежу та 7046,71 грн пені, з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих цього платника податків (а.с.4-5).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с.46-48).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.53-55).

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що податковий борг відповідача виник у звязку з несплатою самостійно визначених у податкових деклараціях з плати за землю податкових зобовязань з орендної плати за землю за 2015 та 2016 рік. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобовязання, самостійно визначене платником податків. Стосовно посилання відповідача на статтю 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі Закон № 1669-VII), апелянт зазначає, що питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом України і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами, на сьогоднішній день відповідних змін до Кодексу не внесено. Крім того, у порушення вимог статті 10 Закону № 1669-VII, статті 101 Податкового кодексу України, Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 № 577, відповідачем не було надано документу, якій підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, а саме сертифікат Торгово-промислової палати України.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничокомерційна фірма «Інтеграл» зареєстроване в якості юридичної особи та знаходиться на обліку у Рубіжанській ОДПІ, як платник податку. Місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, Кремінський район, село Кудряшівка, вулиця Набережна, будинок 5 (а.с.6-10).

05 вересня 2014 року позивачем було сформовано податкову вимогу форми Ю № 207-25, яка отримана відповідачем 09 вересня 2014 року(а.с.11).

Відповідачем до позивача було подано декларація № НОМЕР_1 від 19.02.2015 з земельного податку за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за звітний податковий період 2015 рік, якою було визначено річну суму земельного податку 66061,35 грн та щомісячно сплата земельного податку становить 5505,11 грн (а.с.17-18).

Також, відповідачем до позивача було подано декларація № НОМЕР_2 від 08.02.2016 з земельного податку за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за звітний податковий період 2016 рік, якою було визначено річну суму земельного податку 94675,59 грн та щомісячно сплата земельного податку становить 7889,63 грн (а.с.19-20).

Відповідачем податкові зобовязання з орендної плати з юридичних осіб за звітні податкові періоди 2015-2016 роки не були сплачені, що підтверджується наданим позивачем зворотнім боком обліковою картки.

Сума податкового боргу станом на 24 травня 2016 року становила 49647, 50 грн, 42600,79 грн основного платежу та 7046,71 грн пені (а.с.12-13).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 6 Закону № 1669-VII є нормою прямої дії, враховуючи, що відповідач здійснює свою господарську діяльність на території яка віднесена до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то відповідача звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Зазначені правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення правовідносин) та Законом № 1669-VІІ.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковим зобов'язанням в розумінні ПК України визначається сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Тобто, узгоджена сума податкового зобовязання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків, відповідно до п.п. 14.1.175 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 286.2. статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Згідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктом 20.1.34 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту направлення та отримання відповідачем податкової вимоги податковий борг останнім повинністю погашений не був, наявність у відповідача узгодженого податкового боргу підтверджено податковою декларацією, обліковою карткою платника податку.

Разом з цим, відповідно до матеріалів справи відповідач знаходиться в зоні проведення АТО.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Тобто, вказаний Закон № 1669-VII розроблено саме для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

При цьому, відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, у редакції яка діяла до 08 червня 2016 року, встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Отже, платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності з 14 квітня 2014 року.

30 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з яким до зазначених населених пунктів належало м м. Кремінна, Кремінський район Луганської області, на території якого знаходиться земельна ділянка, за яку за договором сплачує податок позивач.

Не можна залишити поза увагою і той факт, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053»), м. Кремінна, Кремінський район Луганської області також віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З аналізу вказаних вище норм Закону № 1669-VII вбачається, що його основним завданням є, зокрема, забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Водночас, частиною 3 статті 11 Закону № 1669-VII передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває, а вказаний Закон № 1669-VII неконституційним не визнаний, тобто є чинним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Податковий кодекс України та Закон № 1669-VII по різному регулюють питання щодо плати за землю на території, на якій проводилась антитерористична операція, припускають неоднозначне трактування наявності чи відсутності обов'язку позивача зі сплати орендної плати за землю та суперечать один одному.

Отже, вирішуючи питання щодо вказаної колізії правових норм суд виходить з того, що з двох нормативно - правових актів однакової юридичної сили (ПК України та Закон № 1669-VII), прийнятих одним і тим самим органом (Верховна рада України) застосуванню підлягають норми Закону № 1669-VII , як такого, що був прийнятий пізніше у часі.

З огляду на викладене, оскільки відповідач зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, період проведення антитерористичної операції триває, пільги, встановлені ст. 6 Закону № 1669-VII, поширюються на відповідача як платника земельного податку, який перебував та перебуває на території проведення антитерористичної операції.

Стосовно посилання позивача на обовязкову наявність сертифікату Торгово-промислової палати України у відповідності до статті 10 Закону № 1669-VII, колегія суддів зазначає, що стаття 6 Закону № 1669-VII є спеціальною нормою по відношенню до статті 10 цього Закону, оскільки Сертифікат ТПП є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, отже Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені. Отже, Сертифікат ТПП не є принциповою підставою для звільнення позивача від сплати за користування земельною ділянкою, що розташована на території проведення АТО, оскільки, як прямо встановленою нормою статті 6 Закону № 1669-VII, звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Також, відповідно до матеріалів справи, позивач звертався до Торгово-промислової палати із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова прийнята судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 р. у справі № 812/843/16 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2016 р. у справі № 812/843/16залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: С.В. Жаботинська

ОСОБА_2