Справа № 825/1888/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 жовтня 2016 року Чернігів Справа № 825/1888/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Праця Стольне" до Менської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Праця Стольне" звернулося до суду з адміністративним позовом до Менської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_1, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 29.09.2016 №365 "Про надання дозволу СТОВ "ОЛСТАС-Льон" на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Стольненської сільської ради";

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 18.10.2016 №402 "Про затвердження СТОВ "ОЛСТАС-Льон" технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Стольненської сільської ради";

- зобов'язати Менську районну державну адміністрацію Чернігівської області надати дозвіл ТОВ "Праця Стольне" на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за рахунок не витребуваних земельних паїв загальною площею 79,12 га на території Стольненської сільської ради, з метою подальшого отримання земель в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали суд прийшов до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. При цьому згідно з ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги суд зазначає про таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, п "в" ст.80 Земельного кодексу України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Тому суд бере до уваги Постанову Верховного Суду України від 16.12.2014 у справі №21-544а14, в якій Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, висловили правову позицію з розгляду подібних спорів, а саме: спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.п.6,7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 № 3, при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Так, згідно зі ст.ст.13, 14 Конституції України, ст.ст.177, 181, 324 і главою 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК, ст.2, ст.5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК, ст.152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, оскаржуваним розпорядженням Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 18.10.2016 № 402, СТОВ "ОЛСТАС-Льон" передано в оренду невитребувані та нерозподілені земельні части (паї) загальною площею 82,0700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Стольненської сільської ради відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надано іншим оскаржуваним розпорядженням Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 29.09.2016 № 365, яке вичерпало свою дію з моменту затвердження технічної документації розпорядженням від 18.10.2016 № 402.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Тобто, позов предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 17, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Праця Стольне" до Менської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відмова у відкритті провадження не позбавляє права звернення щодо захисту права фізичної особи до Менського районної суду Чернігівської області як місцевого суду в порядку цивільного судочинства, а юридичної особи - в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Житняк