Справа № 2-а-4406/09
Суддя: Кушнірова Т. Б.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а-4406/09 26.01.2011
Справа №22-а-428/11 Суддя 1-й інстанції Крамаренко Т.В.
Категорія 70 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова
Іменем України
26 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого: Вовненко Г.Ю.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Буренкової К.О.,
при секретарі Голубкіній О.О.,
розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні в письмовому провадженні в м. Миколаєві справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва
від 02 жовтня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі УПФ) про визнання дій неправомірними, стягнення недоплаченої соціальної допомоги,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон від 18 листопада 2004 року), у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у період 2006 2007 років та зобовязати УПФ здійснити нарахування такої доплати за вказані роки в сумі 2733 грн. 30 коп.
Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність УПФ та зобовязано здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року. В задоволені інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову суду скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.
Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.
Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року було зупинено на 2006 рік.
До того ж, Законом України від 19 січня 2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.
Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року не приймалось рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік».
Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, безпосередньо у 2006 році запроваджено не було.
В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року зупинено на 2007 рік із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ в порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.
Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 року.
Оскільки суд помилково поклав на відповідача обовязок щодо перерахунку пенсії за 2006 рік, постанова суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. В частині перерахунку пенсії з 01 січня по 08 липня 2007 року, постанова суду підлягає зміні з виключенням з рішення вказівки про такий обовязок.
Крім того, вирішуючи адміністративний позов і покладаючи обовязок щодо проведення перерахунку та виплати допомоги, суд першої інстанції не зазначив розміру підвищення до пенсії, з якого слід виходити при здійсненні цих дій, тому постанова суду в цій частині підлягає зміні.
Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.
Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду зміні.
Керуючись ст.ст. 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково.
Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2009 року скасувати в частині визнання бездіяльності протиправною та покладення обовязку на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва виплачувати ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни за 2006 рік та ухвалити в цій частині нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та покладення обовязку на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва виплачувати підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2006 рік відмовити.
Змінити постанову суду в частині покладення іншого зобовязання на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва.
Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Постанову районного суду в іншій частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:

Судді: