Справа № 806/1804/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м.Житомир справа № 806/1804/16

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

представник відповідача у судове засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

26 вересня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУ Національної поліції в Житомирській області) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що він двічі звертався до ГУ Національної поліції в Житомирській області із запитами про надання публічної інформації, однак відповіді на них не отримав. Просить визнати неправомірними дії (бездіяльність) ГУ Національної поліції в Житомирський області у частині ненадання інформації (публічної інформації) про доходи за 2015 рік співробітника поліції ОСОБА_3 Зобов'язати ГУ Національної поліції в Житомирський області надати інформацію (публічну інформацію) про доходи за 2015 рік співробітника поліції ОСОБА_3

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що зазначені в адміністративному позові.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.24).

Третя особа та представник третьої особи у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень пояснили, що на адресу позивача була направлена відповідь на його звернення у якій було зазначено про те, що надання запитуваної інформації про працівника поліції, а саме: декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, як документа, що містить інформацію про особу, зокрема персональні дані ОСОБА_3, не є можливим, оскільки така інформація є конфіденційною та не підлягає оприлюдненню.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 9 вересня 2016 року та 19 вересня 2016 року звернувся до начальника ГУ Національної поліції в Житомирській області із запитами про надання публічної інформації (а.с.5 на звороті, а.с.6).

У запитах позивач просив надати (надіслати) йому відомості про доходи, майно, витрати (копію декларації з дозволеними відомостями за 2015 рік) працівника ГУ Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3

Листами ГУ Національної поліції в Житомирській області від 16 вересня 2016 року №862/105/05/18-2016 на запит позивача від 12 вересня 2016 року №314зд та листом від 30 вересня 2016 року №921/105/05/18-2016 на заяву позивача від 7 вересня 2016 року №Г-2100 були надані відповіді про результати розгляду звернень позивача. Зокрема повідомлено про те, що відомості про особовий склад підрозділу ГУ Національної поліції в Житомирській області мають гриф обмеження доступу і не можуть бути надані без відповідного доступу і не можуть бути надані без відповідного допуску та доступу до запитуваної позивачем інформації. У зв'язку з цим, а також посилаючись на Закон України "Про державну таємницю" та Закон України "Про доступ до публічної інформації" відповідач відмовив у наданні копії декларації працівника поліції. Інших підстав для відмови у наданні запитуваної інформації у відповідях на запити позивача у листах не наведено.

З такими діями відповідача суд не може погодитись і надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України від 13 січня 2011 року №2939-VI «Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон України №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону України №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 2 статті 1 Закону України №2939-VI встановлено, що за загальним правилом публічна інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина 1 статті 6 Закону України №2939-VI).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України №2939-VI розпорядники інформації, визначені частиною 1 статті 13 Закону України №2939-VI, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Нормами статті 6 Закону України №2939-VI визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України №2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з частиною 6 статті 6 Закону України №2939-VI не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Відповідно до абзацу четвертого частини 1 статті 47 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон України №1700-VII) інформацією з обмеженим доступом та такою, що не підлягає відображенню у відкритому доступі, є зазначені у декларації відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, місця проживання, дати народження фізичних осіб, щодо яких зазначається інформація в декларації, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації (крім області, району, населеного пункту, де знаходиться об'єкт), є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Таким чином, не є конфіденційною інформація з декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону України «Про запобігання корупції».

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 5.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29 вересня 2016 року №10.

Конституційним Судом України у рішенні від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України вказано, що вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року №1165 (1998) (далі - Резолюція №1165) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6 Резолюції №1165). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема: декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які претендують на зайняття чи займають виборну посаду в органах влади або обіймають посаду державного службовця, службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії (частина 6 статті 6 Закону України №2939-VI).

Конституційний Суд України вирішив, що у рамках конституційного подання положення частин 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України слід розуміти так, що інформацією про особисте та сімейне життя особи (конфіденційною) є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Відповідно до підпункту "з" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України №1700-VII суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема поліцейські.

Частиною 7 статті 6 Закону України №2939-VI визначено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Отже, відповідач відмовляючи у доступі до публічної інформації діяв всупереч частині 1 статті 22 Закону України №2939-VI та мав надати позивачу запитувану інформацію за виключенням інформації з обмеженим доступом.

Враховуючи наведене суд задовольняє адміністративний позов.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації на запити ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 9 вересня 2016 року та від 19 вересня 2016 року.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 інформацію на письмові запити про надання публічної інформації від 9 вересня 2016 року та від 19 вересня 2016 року у порядку, визначеному чинним законодавством.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 31 жовтня 2016 р.