Справа № 2а-19229/10/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2011 року 14:36 № 2а-19229/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б. , суддів Амельохіна В.В. Аблова Є.В. при секретарі судового засідання Паньків В. В. вирішив адміністративну справу

за позовом Профспілки "Захист"
до Міністерства внутрішніх справ України
третя особаОСОБА_1
провизнання протиправним та скасування рішення 2 абзацу 3 підпункту 3.7.6 в редакції п.1.11 Наказу № 230 від 08.06.2010року
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №3 від 09.03.2011 р.

від відповідача: ОСОБА_3 дов. №04/2010 від 08.10.2010 р.

від третьої особи: не зявився

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 21.06.2011 року о 14 год. 36 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Профспілка ЗАХИСТ звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа ОСОБА_1 на стороні позивача про визнання протиправним та нечинним речення 2 абзацу 3 підпункту 3.7.6 в редакції п. 1.11 Наказу МВС України від 08.06.2010 р. №230 Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень, 2 години вночі), яка враховується в робочий час.

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що внесення змін в Наказ МВС України від 08.06.2010р. не відповідає Закону України «Про міліцію», КЗпП України, Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, а отже дані зміни підлягають скасуванню.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що зміни внесені в Наказ МВС України від 08.06.2010р. погоджені з Міністерством праці та соціальної політики України, Профспілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ та пройшов правову експертизу на відповідність його Конституції та законодавству України в Міністерстві юстиції України.

В судовому засіданні представники Відповідача проти позову заперечують, та просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа до суду не зявилася про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерством внутрішніх справ України було прийнято 08.06.2010 р. Наказ «Про внесення змін до Наказу МВС від 31.12.2007 р. №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

Судом встановлено, що 24.10.2010 р. Позивачеві стало відомо, що 08.06.2010 р. Відповідач видав Наказ №230, яким вніс зміни до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. №499.

Оцінивши докази, які є у справі, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої та третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України, спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, про накладення адміністративних стягнень, щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України "Про Конституційний Суд України" Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

З аналізу зазначеної норми права вбачається, що особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта, а у випадку якщо судом буде встановлено, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано, то це є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Аналогічна позиція викладена в пункті 21 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008.

Профспілка «Захист»звернулася до суду за захистом прав члена даної профспілки ОСОБА_1 (що підтверджується копією довідки про членство), який працює оперативним черговим Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі, щодо не зарахування перерви на відпочинок та харчування, що надається під час добового наряду, до робочого часу.

Позивачем оспорюється п.3.7.6 Наказ, МВС, від 08.06.2010, № 230 "Про внесення змін до наказу МВС від 31.12.2007 N 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", а саме, що службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00. Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час. Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

У відповідності до ч. 3 ст. 45 Конституції України передбачено, що максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Тривалість робочого часу встановлюється як у централізованому порядку, так і на рівні локального регулювання.

У відповідності до ст. 18 Закону України "Про міліцію" визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (надалі по тексту Положення).

Згідно з п. 21 Положення для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів.

Відповідно до вказаної норми організація діяльності чергових частин структурних підрозділів центрального апарату МВС, головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях (далі - ГУМВС, УМВС), міських управлінь, міських, районних, лінійних відділів (управлінь), відділів (відділень) міліції, лінійних відділень (пунктів), навчальних закладів системи МВС, стройових підрозділів встановлена Інструкцією з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28 квітня 2009 року № 181, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року за № 786/16802 (далі - Інструкція).

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що працівники чергової частини несуть службу у форменому одязі встановленого зразка їх робота організовується в чотири зміни тривалістю 24 години кожна. Особам добового наряду під час чергування надаються по черзі перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю до чотирьох годин, у тому числі до двох годин у денний і двох годин у нічний час.

Як вбачається із оскаржуваного наказу, 4 години перерви, що надаються працівникам, які працюють у добовому наряді, не враховується в робочий час, тобто працівникам чергової частини табелюється 20 годин робочого часу відпрацьованої доби.

Враховуючи, що при наявності у підрозділах органів внутрішніх справ чотирьох змін чергових, кожна зміна працює 24 години, після чого надається відпочинок тривалістю 72 години.

При тимчасовій неможливості забезпечити чотиризмінну роботу чергової частини (при некомплекті, у разі хвороб, відпусток чи з інших причин) штатним працівникам чергових частин, а також підмінним черговим може надаватися відпочинок тривалістю 48 годин (п. 1.6 Положення).

Аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що працівники чергових частин структурних підрозділів МВС України працюють у добовому режимі (1 доба через 3 доби).

При цьому нормальна тривалість робочого часу працівників міліції не може перевищувати 41 годину на тиждень, як то встановлено абз. 1 п. 21 Положення.

Відповідач зазначає, що згідно з п. 3.1.1 Колективного договору укладеного між МВС України, Об'єднаною профспілковою організацією атестованих працівників МВС України та Об'єднаним комітетом профспілки підрозділів МВС України, зареєстрованого в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 07.05.2008 за № 174, Міністерство взяло на себе зобов'язання дотримуватися режиму праці та відпочинку та забезпечувати додержання встановленої законом тривалості робочого тижня для осіб рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання.

Також Відповідач зазначає, що зміст абз. 3 п. 21 Положення, яким визначено умови змінної роботи, не регулює умови проходження служби у добовому наряді.

Положеннями Інструкції передбачено, що особам добового наряду під час чергування надається саме перерва для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю до чотирьох годин (2 години вдень і 2 години вночі).

Судом встановлено, що Положення про проходження служби, яким встановлений порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ, не роз'яснює умови та порядок надання перерви для відпочинку та харчування, в той час як чинним законодавством України, а саме Кодексом законів про працю України, це питання врегульовано.

У відповідно ст. 66 КЗпП України Працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи.

Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи.

На тих роботах, де через умови виробництва перерву встановити не можна, працівникові повинна бути надана можливість приймання їжі протягом робочого часу. Перелік таких робіт, порядок і місце приймання їжі встановлюються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Таким чином, правилами внутрішнього розпорядку служб і підрозділів МВС України для осіб, що несуть службу у добовому наряді, встановлена перерва для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю до чотирьох годин, у тому числі до двох годин у денний і двох годин у нічний час, яка відповідно до вищезазначеної норми не враховується у робочий час.

З аналізу вищезазначених норм, Судом встановлено, що Міністерство внутрішніх справ України при виданні наказу від 08.06.2010 № 230 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом також встановлено, що оскаржуваний Наказ МВС України пройшов погодження з Міністерством праці та соціальної політики України, яке згідно з Положенням про це Міністерство, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 р. № 1543, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що здійснює нагляд за додержанням законодавства про працю, оплати, нормування та стимулювання праці, а також щорічно встановлює єдині норми тривалості робочого часу на рік (без урахування часу перерви для відпочинку та харчування). Крім того, оскаржуваний наказ погоджено з Профспілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ та пройшов правову експертизу на відповідність його Конституції та законодавству України в Міністерстві юстиції України.

В матеріалах справи міститься копія Наказу від 08.06.2010 р. № 230 з відповідними відмітками вищезазначених органів.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття Наказу від 08.06.2010 р. № 230, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Головуючий Суддя А.Б. Федорчук

Судді В.В. Амельохін

ОСОБА_4