Справа № 805/2928/16-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 р. Справа №805/2928/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14-00

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Маковецькій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду у адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про стягнення суми середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд (з урахуванням уточнень) стягнути з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області суму середнього заробітку згідно зі ст. 117 КЗпП з 6 листопада 2015 року за увесь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 3-5, 44-46).

В обґрунтуванні адміністративного позову зазначено, що при звільненні позивача з органів внутрішніх справ йому не були виплачені належні суми грошового забезпечення, зокрема, не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, а також компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. Отже, з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні. Належні суми позивач не отримав до теперішнього часу.

Позивач вважає, що йому належить до виплати середній заробіток, який має розраховуватись виходячи з суми середньоденного забезпечення, що складає 128,51 грн (а.с. 3-5, 44-46).

Позивач та його представник в судове засідання 26 жовтня 2016 року не з'явились, 12 жовтня 2016 року представником позивача ОСОБА_2 суду надано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 56).

Представник відповідача Кирильченко Я.Ю. 6 жовтня 2016 року надала суду клопотання про проведення судового засідання 13 жовтня 2016 року без її участі (а.с. 47), в судове засідання 26 жовтня 2016 року представник відповідача не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи Краматорський міський відділ повідомлявся судом належним чином, причини неявки представника в судове засідання 26 жовтня 2016 року суду не повідомлені.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача проти позову, в яких зазначено, що відділ не погоджується із позовними вимогами позивача, оскільки при звільненні ОСОБА_1 йому виплачено 8 511,75 грн в якості одноразової грошової допомоги при звільненні та 2 046,54 грн в якості компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік. Крім цього відповідачем зазначено, що затримка розрахунку із позивачем відбулась не з вини відділу, а у зв'язку із неналежним фінансуванням відповідача. Установа є бюджетною, фінансується за рахунок Державного бюджету України. Видатки на грошове забезпечення здійснюються в межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах, виключно в межах асигнувань. Також, відповідачем зазначено, що відділ ліквідується, а у відповідності до ст. 112 Цивільного кодексу України виплати грошовим сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження. Крім іншого, відповідач вказує, що на правовідносини, учасниками яких виступають особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, не розповсюджуються норми Кодексу законів про працю України (зокрема, ст.ст. 116, 117), оскільки такі відносини регулюються спеціальним законодавством, яким не передбачено виплату вказаним особам грошових сум за затримку розрахунку при звільненні. Вказана позиція, за твердженнями відповідача, викладена у листах Верховного Суду України від 23 березня 1998 року № 1-4/83, Міністерства праці та соціальної політики України від 17 квітня 1998 року № 22-1558, постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (абз. 2 п. 2). Враховуючи наведене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 32-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе провести судове засідання без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року у справі № 808/7057/14 (ДО/808/536/14) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання дій незаконними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с. 11-14), яка 26 серпня 2015 року залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (а.с. 15-18) та набрала законної сили того ж дня, встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, проходив службу в органах внутрішніх справ з 10 березня 1999 року та мав спеціальне звання капітана міліції, що підтверджується його послужним списком. З 25 серпня 2013 року позивач обіймав посаду помічника начальника міського відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області (далі - Краматорський МВ).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24 липня 2014 року № 783 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і молодшого начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органу внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (п. 23 наказу).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 липня 2014 року № 1436 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеною вище постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року визнано протиправним та скасовано накази Міністерства внутрішніх справ України: від 24 липня 2014 року № 783 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України; від 29 липня 2014 року № 1436 о/с «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінет Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114; поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді помічника начальника міського відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Краматорського міського відділу з 30 липня 2014 року; стягнуто з Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30 липня 2014 року по 24 квітня 2015 року у розмірі 26 208,89 грн.

3 листопада 2015 року Головним управлінням МВС України у Донецькій області прийнято наказ «По особовому складу», яким на підставі наведеної постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді помічника начальника міського відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Краматорського міського відділу з 30 липня 2014 року (а.с. 9, 35). Позивача ознайомлено з наказом 5 листопада 2015 року, що вбачається з відповідної відомості ознайомлення (а.с. 36).

Наказом Головним управлінням МВС України у Донецькій області від 6 листопада 2015 року «По особовому складу» згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за п. 64 «ж» (за власним бажанням) капітана міліції ОСОБА_1 (М-164993), помічника начальника міськвідділу оперативного чергового чергової частини штабу Краматорського міського відділу (а.с. 10, 34).

Як встановлено на підставі матеріалів справи, у день звільнення (6 листопада 2015 року) позивач не знаходився на роботі (на службі).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з листа Коваленко Є.П. - члена ліквідаційної комісії Краматорського МВ від 21 червня 2016 року № 212/470, сектором фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Краматорського МВ ОСОБА_1 нарахована вихідна допомога в сумі 8 511,75 грн, та компенсація за невикористану відпустку. Зазначено також, що сума одноразової грошової допомоги перерахована на картку позивача 13 квітня 2016 року, сума компенсації за невикористану відпустку - 18 грудня 2015 року (а.с. 38).

Зазначене підтверджується також і наданими відповідачем зведеними відомостями сум для зарахування на рахунки станом на 17 грудня 2015 року та 11 квітня 2016 року (а.с. 49-50) та постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі № 805/1580/16-а за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2015 рік (а.с. 21-23), яка набрала законної сили 17 серпня 2016 року (відповідно до відомостей на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/59374753).

Як вбачається із вказаної постанови від 28 липня 2016 року, сума одноразової грошової допомоги, що підлягала нарахуванню та виплаті позивачеві при звільненні, мала складати 17 638,38 грн, а сума компенсації за невикористану відпустку - 4 685,67 грн.

Враховуючи часткову сплату 13 квітня 2016 року позивачеві частини вихідної грошової допомоги в розмірі 8 511,75 грн та 18 грудня 2015 року компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2 046,54 грн, постановою від 28 липня 2016 року було вирішено стягнути з Краматорського міського відділу Головного правління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену частку одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 9 126,63 грн та невиплачену частку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2015 рік в розмірі 2 639,13 грн.

Не отримавши від відповідача остаточного розрахунку, ОСОБА_1 29 серпня 2016 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом, що розглядається в межах даної справи № 805/2928/16-а, в якому просить суд стягнути (з урахуванням уточнень 29 вересня 2016 року) з Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області суму середнього заробітку, згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України з 6 листопада 2015 року за увесь час затримки розрахунку при звільненні по день здійснення фактичного розрахунку (а.с. 3-5, 44-46).

Суд зазначає, що доказів на підтвердження виплати Краматорським міським відділом станом на 26 жовтня 2016 року позивачеві зазначеної суми (одноразової грошової допомоги в розмірі 9 126,63 грн та частки компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік в розмірі 2 639,13 грн, всього - 11 765,76 грн) суду не надано.

6 жовтня 2016 року представником відповідача надано до суду зведені відомості сум для зарахування на рахунки станом на 17 грудня 2015 року та 11 квітня 2016 року, з якої вбачається, що суми для зарахування ОСОБА_1 складали 2 015,84 грн та 8 384,07 грн відповідно (а.с. 49-50).

Приймаючи рішення по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, до 6 листопада 2015 року (включно) були врегульовані Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 199 року № 114 (далі - Положення № 114), відповідно до п. 64 «ж» якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу (до яких відноситься позивач) звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Суд зазначає, що нормативно-правові акти має межі своєї дії: 1) у часі нормативно-правовий акт може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, 2) у просторі - територією, на яку поширюється, 3) за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Норми Положення № 114 є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо

Разом із цим суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; при цьому основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 3 Наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм КЗпП України стосується саме норм, якими врегульований порядок здійснення оплати праці (виплати грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, за затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, що не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), та компенсації за невикористану відпустку) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, яке регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день Фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проаналізувавши наведені вище норми суд дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з вини останнього належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП.

При цьому, право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у працівника виникає з наступного після звільнення дня - якщо працівник в день звільнення працював (проходив службу) або з наступного дня після пред'явлення ним вимоги про розрахунок.

Як встановлено судом на підставі наявних у справі матеріалів позивач у день звільнення не працював, з вимогою про проведення з ним розрахунку після його звільнення 6 листопада 2015 року до відповідача не звертався.

Таким чином, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Постанова складена у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 31 жовтня 2016 року.

Суддя Волгіна Н.П.