Справа № 22-а/0690/2130/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2130/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації. Просила стягнути недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1996 по 31.12.2007 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2008 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача по проведенню виплат, що встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стягнуто з УПСЗН Ємільчинської районної державної адміністрації на користь позивача грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з липня по грудень 2007 р. в сумі 800,40 грн. та доплату відповідно до ст.39 зазначеного Закону за період з вересня 1996 по грудень 2007 року в сумі 17744,38 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позові. Апелянт зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснюється за рахунок Державного бюджету. Згідно ст.95 Конституції України виключно Законом України «Про Державний бюджет» визначаються будь-які видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 4-І категорії, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю і працює у ВАТ «Житомирводбуд» ДП «Пересувна механізована колона № 155» в с.Степанівка Ємільчинського району.

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 30 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі одної мінімальної заробітної плати.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги та доплати, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37, 39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Дію статей 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було обмежено Законом України „Про Державний бюджет на 2007 рік .

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6 рп /2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо обмеження виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом з тим, судом не взято до уваги, що позивач звернулась до суду з даним позовом 06.10.2008 року. За змістом ст.ст.99,102 КАС України в редакції, що діяла на час розгляду справи, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

Трудове законодавство і, зокрема, приписи ст.233 КЗпПУ до спірних правовідносини не застосовуються.

Крім зазначеного, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення недоплачених коштів, помилково виходив з того, що стягнення у визначеній позивачем грошовій сумі підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування коштів замість органу, якому надані такі повноваження.

За наведених обставин, .колегія суддів приходить до висновку, що постанова ухвалена із порушенням норм процесуального права, а тому її належить скасувати і ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205,207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2008 року в частині стягнення коштів відповідно до ст.ст.37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Ухвалити нову постанову.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до заробітної плати відповідно до ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 06.10.2007 по 31.12.2007 року з урахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

Зобовязати Управління праці і соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги, відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 06.10.2007 по 01.12.2007року з урахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

В решті вимог позов залишити без задоволення.

Постанову в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: