Справа № 826/11101/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа: Державне підприємство "Енергоринок" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1", звернулось до суду із адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не встановлення позивачу на вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року "зеленого" тарифу на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, розрахованого згідно статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів на електроенергію для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року, 24 грудня 2014 року, 26 січня 2015 року та 26 лютого 2015 року протиправною;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо встановлення позивачу "зеленого" тарифу за розрахункові місяці вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України відповідно на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, на 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року, на 26 січня 2015 року та на 26 лютого 2016 року;

- зобов'язати відповідача розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму оптового ринку електричної енергії, що передбачають здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором від 27 березня 2013 року № 9462/02 електроенергії, за "зеленим" тарифом, який відповідача було зобов'язано встановити на рівні не меншому за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, на 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року, на 26 січня 2015 року, на 26 лютого 2015 року, та "зеленими" тарифами, фактично встановленими постановами відповідача відповідно від 31 липня 2014 року № 1072, 31 січня 2015 року № 157, від 27 лютого 2015 року № 493, за наслідками розгляду прийняти рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо не встановлення товариству з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" на вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року "зеленого" тарифу на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, розрахованого згідно статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів на електроенергію для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та на 24 грудня 2014 року. Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення товариству з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" "зеленого" тарифу за розрахункові місяці вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України, відповідно, на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та на 24 грудня 2014 року. Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму оптового ринку електричної енергії, що передбачають здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань товариству з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої товариством з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" за договором від 27 березня 2013 року № 9462/02 електроенергії, за "зеленим" тарифом, який Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було зобов'язано встановити на рівні не меншому за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, на 24 вересня 2014 року, на 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року та "зеленим" тарифом, фактично встановленим постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 липня 2014 року № 1072, за наслідками розгляду прийняти рішення. Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії стосовно здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань товариству з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1", як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої товариством з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" електроенергії за договором від 27 березня 2013 року №9462/02 у лютому 2015 року за "зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 січня 2015 року № 157, та "зеленим" тарифом, який було встановлено постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 січня 2015 року № 105, за наслідками розгляду прийняти рішення. Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії стосовно здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань товариству з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1", як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої товариством з обмеженою відповідальністю "ЛИМАНСЬКА ЕНЕРДЖИ 1" електроенергії за договором від 27 березня 2013 року №9462/02 у березні 2015 року за "зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27 лютого 2015 року № 493, та "зеленим" тарифом, який було встановлено постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27 лютого 2015 року № 492, за наслідками розгляду прийняти рішення. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач є виробником електричної енергії, що підтверджується Ліцензією Серія АЕ № 179944 (вид діяльності - виробництво електричної енергії), виданої відповідачем на підставі рішення від 29 листопада 2012 року № 1549.

Постановою НКРЕКП від 06 грудня 2012 року № 1567 позивачу затверджено "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01 січня 2030 року.

27 березня 2013 року між позивачем та ДП "Енергоринок" був укладений договір купівлі-продажу електричної енергії № 9462/02.

Згідно абзацу другого п. 2.3 вказаного Договору визначено, що НКРЕКП встановлює тариф на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року помноженого на коефіцієнт 4.8 (коефіцієнт відповідно до Закону України "Про електроенергетику"). Для малих гідроелектростанцій та суб'єктів господарювання, які виробляють електроенергію з енергії сонячного випромінювання, роздрібний тариф для споживачів другого класу напруги визначається із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації).

Пунктом 2.4 такого Договору передбачено, що велична тарифу на електроенергію, яку позивач продає третій особі ДП "Енергоринок", не може бути меншою за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується в національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату. Фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу для позивача установлюється шляхом перерахування в євро величини "зеленого" тарифу, розрахованого відповідно до положень п. 2.3 Договору.

У зв'язку з тим, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень за вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року "зеленого" тарифу не встановлено, то позивач, вважає, що відповідачем було допущено бездіяльність щодо не встановлення йому на вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року "зеленого" тарифу на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, розрахованого згідно ст. 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів на електроенергію для споживачів, звернулось з відповідним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний перераховувати "зелений" тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком виходячи з наступного.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначає Закон України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 року № 575/97-ВР (далі Закон № 575/97-ВР), який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Державне управління в електроенергетиці здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі (ст. 8 Закону № 575/97-ВР).

Відповідно до ст. 11 Закону № 575/97-ВР, державне регулювання діяльності в електроенергетиці Державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики, відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно до ст.12 Закону № 575/97-ВР, основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, є забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством.

Згідно зі ст. 17-1 Закону № 575/97-ВР, "зелений" тариф встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за умови виконання вимог щодо місцевої складової, передбачених цим Законом.

Порядок встановлення та перегляду "зеленого" тарифу регулюється Порядком встановлення, перегляду та припинення дії "зеленого" тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1421 від 02.11.2012 року (із змінами та доповненнями).

Так, відповідно до ст. 17-1 Закону № 575/97-ВР та відповідно до п.п. 1.4 - 1.7 Порядку, "зелений" тариф встановлюється для кожного суб'єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об'єкта електроенергетики (або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу).

Фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування у євро "зеленого" тарифу, розрахованого за правилами цього Закону, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату.

"Зелений" тариф не може бути менший за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

Держава гарантує законодавче закріплення на весь строк застосування "зеленого" тарифу вимоги щодо закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п. 1.8.-1.9 Порядку, "зелений" тариф перераховується на кожний розрахунковий місяць, яким для цілей Порядку є календарний місяць, на який перераховується „зелений" тариф.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вимог чинного законодавства України відповідач зобов'язаний перераховувати "зелений" тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

В той же час, як встановлено судом першої інстанції, останній перегляд "зеленого" тарифу відповідач здійснив 31.07.2014 року постановою № 1072 "Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію" від 31.07.2014 року та перерахував "зелений" тариф на серпень 2014 року.

З вересня 2014 року по лютий 2015 року відповідач не перераховував "зелений" тариф відповідно до вимог статті 17-1 Закону № 575/97-ВР та вищезазначеного Порядку.

Відповідно, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки відповідач в порушення чинного законодавства України не здійснював щомісячного перерахунку позивачу "зеленого" тарифу на електричну енергію на кожний розрахунковий місяць, то позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невстановлення "зеленого" тарифу позивачу на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України, розрахованого відповідно до ст. 17-1 Закону № 575/97-ВР підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що перегляд рівня "зелених" тарифів є недоречним до закінчення дії тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії, запроваджених Кабінетом Міністрів України розпорядженнями від 13.08.2014 року № 764-р, від 01.10.2014 року № 915-р, від 08.12.2014 року № 1195-р "Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії", оскільки, по-перше, наведені розпорядження не містять положень щодо не затвердження НКРЕКП розміру "зеленого" тарифу; а, по-друге, не можуть змінювати встановленні Законом України "Про електроенергетику" положення щодо порядку та розміру перегляду "зеленого" тарифу.

Крім того, суд першої інстанції правомірно посилається на рішення Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

Так, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п. 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

Суд також зазначає, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки обов'язок перегляду "зеленого" тарифу на кожну дату встановлення роздрібних тарифів прямо встановлений Закону № 575/97-ВР, а також те, що позивач звертався до відповідача з листами стосовно розгляду питання про затвердження розміру "зеленого" тарифу, однак, постанов щодо перерахування "зеленого" тарифу відповідачем прийнято не було, з метою повного захисту порушеного права та гарантування дотримання норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зобов'язавши відповідача розглянути питання про прийняття рішення щодо встановлення "зеленого" тарифу позивачу за вказаний період на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та 24 грудня 2014 року.

Тобто, посилання апелянта на ту обставину, що суд першої інстанції неправомірно зобов'язав відповідача прийняти рішення щодо перерахування "зеленого" тарифу, оскільки це є дискреційним повноваження, спростовані вищевикладеним.

Крім того, слід зазначити, що протиправна бездіяльність відповідача щодо невстановлення "зеленого" тарифу призвело до порушення права позивача на отримання коштів від ДП "Енергоринок" за договором № 9462/02 від 27 березня 2013 року та поновити порушене право позивача можливо лише шляхом внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії виключно відповідачем.

Враховуючи наведене, зобов'язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії, що передбачають здійснення ДП "Енергоринок" перерахувань позивачу, як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої останніми електроенергії, за "зеленими" тарифами встановленими відповідно до постанови НКРЕ № 1072 є необхідним заходом повного та дієвого захисту прав позивача, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність такого зобов'язання.

При цьому, задоволення позовних вимог саме у такий спосіб спрямовано на адекватний захист порушених законних прав позивача.

Аналогічна правова позиція підтримана Вищим адміністративним судом України, зокрема в ухвалі від 07.07.2015 року у справі № К/800/19237/15, в ухвалі від 24.11.2015 року по справі № К/800/31053/15.

Щодо посилань апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду та безпідставний розгляд спору по суті судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За нормами КАС України пропущення встановленого строку звернення з адміністративним позовом не позбавляє особи права звернутися з адміністративним позовом і не може бути підставою для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. КАС України надає право стороні, яка пропустила строк на звернення до суду відновити пропущений строк у разі, якщо причини, які його спричинили були поважними. У цьому випадку суд розглядає відповідне клопотання. Після поновлення строку суд розглядає адміністративний позов по суті в порядку, встановленому КАС.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем разом із позовом було заявлено відповідне клопотання, та суд першої інстанції при вирішенні справи по суті його розглянув та дійшов висновку, що позивачем був дотриманий визначений КАС України строк звернення до суду з даним адміністративним позовом..

Відтак, жодного порушення норм процесуального права судом допущено не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 28 жовтня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.