Справа № 826/7595/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 жовтня 2016 року 08:15 справа №826/7595/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро"
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Транс-Газ Бюро") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Печерському районі), в якому просило: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання копій наказів від 31 січня 2015 року №269 та від 12 лютого 2015 року №390 про проведення позапланових перевірок платника та щодо неповідомлення позивача про проведення цих перевірок; 2) визнати протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі наказу від 12 лютого 2015 року №390; 3) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 квітня 2015 року №8 та №8.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2015 року у справі №826/7595/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2016 року №К/800/45046/15 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

На новому розгляді позивач доповнив первісні вимоги наступними вимогами: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо внесення до автоматизованих інформаційних систем податкового обліку, у тому числі до автоматизованої інформаційної системи "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", коригувань даних податкового обліку ТОВ "Транс-Газ Бюро" на підставі акта від 04 березня 2015 року №183/26-55-22-08/37634827; 2) зобов'язати відповідача відновити в автоматизованих інформаційних системах податкового обліку, у тому числі до автоматизованій інформаційній системі "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", показники податкового кредиту та показники податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які позивач задекларував за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року.

В судовому засіданні 08 серпня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з наказом ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (правонаступником якої є відповідач) від 31 січня 2015 року №269 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та у зв'язку із надходженням постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України майора міліції ОСОБА_1 від 29 грудня 2014 року наказано забезпечити проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Транс-Газ Бюро" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року в частині питань, визначених постановою слідчого від 29 грудня 2014 року.

Згідно з актом про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Транс-Газ Бюро" від 02 лютого 2015 року №99/26-55-22-08/37634827, складеним головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_2, зафіксовано неможливість проведення перевірки, тому що посадові особи підприємства за фактичною та юридичною адресами не знаходяться.

Відповідно до аналогічного наказу ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та у зв'язку із надходженням постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України майора міліції ОСОБА_1 від 29 грудня 2014 року знову наказано забезпечити проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Транс-Газ Бюро" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року в частині питань, визначених постановою слідчого від 29 грудня 2014 року.

На підставі наказу ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Транс-Газ Бюро" щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти сплати податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за період з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року, про що складено відповідний акт від 04 березня 2015 року №183/26-55-22-08/37634827 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок прибуток за 2012, 2013 та 2014 роки на суму 5 363 711,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", ТОВ "Старксервіс" та ТОВ "Амаркет ЛТД"; пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, а саме: не підтверджено задекларовані податкові зобов'язання з податку на додану вартість за перевірений період по відносинам з контрагентами-покупцями при продажу нафтопродуктів (бензину та дизельного пального) на загальну суму 69 743 345,00 грн., а також не підтверджено задекларований податковий кредит з податку на додану вартість за перевірений період по відносинам з контрагентами-постачальниками при продажу нафтопродуктів на загальну суму 65 403 071,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2012, 2013, 2014 роки на загальну суму 5 733 029,00 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: від 15 квітня 2015 року №8, яким ТОВ "Транс-Газ Бюро" збільшено суму грошового зобов'язання з податку прибуток на 6 704 639,00 грн., у тому числі за основним платежем - 5 363 711,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 340 928,00грн.; від 15 квітня 2015 року №8, яким ТОВ "Транс-Газ Бюро" збільшено суму грошового зобов'язання з податку додану вартість на 7 166 286,00 грн., у тому числі за основним платежем - 5 733029,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 433 257,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення відповідач обґрунтовує відсутністю поставок товару від контрагентів-постачальників бензину та дизельного палива на адресу позивача та подальшої реалізації на підприємства-покупців, у зв'язку із не наданням до перевірки доказів транспортування придбаних нафтопродуктів (бензину, дизельного пального), а також їх оприбуткування на склад підприємства виключає товарність господарських операцій з придбання та подальшої реалізації платником цього товару та сформовані платником податкові наслідки розглядуваних операцій.

Крім того, в акті перевірки ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві зазначає про відсутність правових підстав на формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Старксервіс" з посиланням на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у справі №761/22932/13-к, яким ОСОБА_3 визнано винним у пособництві створення фіктивного суб'єкта господарювання за статтею 205 Кримінального кодексу України; по взаємовідносинам з ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" та з ТОВ "Амаркет ЛТД" - з посиланням на відсутність у цих контрагентів ознак реальних суб'єктів господарювання в силу недостатності у них матеріальних бази, основних фондів, трудових ресурсів для провадження фактичної господарської діяльності та виконання зобов'язань перед позивачем.

В акті перевірки також зазначено про формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" на підставі податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач зазначає, що ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві не надала ТОВ "Транс-Газ Бюро" копії наказів від 31 січня 2015 року №269 та від 12 лютого 2015 року №390 про проведення позапланової перевірки та не повідомила про проведення таких перевірок, у зв'язку із чим правові підстави для проведення позапланової невиїзної перевірки на підставі наказу від 12 лютого 2015 року №390 відсутні; та не погоджується із визначенням суми грошових зобов'язань, оскільки господарські операції з ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", ТОВ "Старксервіс" та ТОВ "Амаркет ЛТД" підтверджені належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ТОВ "Транс-Газ-Бюро" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування податкового кредиту. Позивач наголошує, що уповноваженим представником ТОВ "Старксервіс", з яким контактував позивач у процесі виконання спірних господарських операцій, був саме директор цього товариства ОСОБА_4, у зв'язку з чим обставини, встановлені у вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у справі №761/22932/13-к, не мають правового значення для оцінки взаємовідносин ТОВ "Транс-Газ Бюро" з ТОВ "Старксервіс".

Крім того, позивач вказує на протиправність дій відповідача із коригування даних податкового обліку ТОВ "Транс-Газ Бюро" на підставі акта перевірки, тому що його висновки не є підставою для зміни задекларованих платником податків даних податкової звітності.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Скасовуючи попередні рішення у справі та направляючи справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26 січня 2016 року №К/800/45046/15 вказав наступне:

"…суд першої інстанції взагалі не досліджував представлені платником первинні документи, не з'ясував змісту спірних операцій, не перевірив порядку їх виконання. В основу рішення про відмову у задоволенні даного позову по епізоду, пов'язаному з формуванням ТОВ "Транс-Газ Бюро" даних податкової звітності, суд послався виключно на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013р. у справі №761/22932/13-к, при цьому без встановлення допустимості цього вироку як доказу для обставин даної справи.

Так, за правилами частини четвертої статті 72 КАС вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У вказаному вироку встановлено, що ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_5 зареєструвати ТОВ "Стаксервіс" за грошовому винагороду без наміру здійснювати реальну фінансово-господарську діяльність.

Втім, зі змісту постанови Окружного адміністративного суду м. Києва зі спору не вбачається, яке правове значення для даної конкретної справи мають вказані обставини з урахуванням змісту взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Стаксервіс"; суд не встановив, яким чином вказані обставини стосуються осіб, з якими безпосередньо контактував позивач у ході виконання операцій з цим контрагентом, не оцінив, яке значення мають вказані обставини для оцінки ТОВ "Стаксервіс" як реального суб'єкта економіки…

…Наведене у світлі обставин даної справи для належної оцінки податкових наслідків операцій позивача з ТОВ "Стаксервіс" вимагає з'ясування судом змісту операцій, порядку їх виконання, дослідження способу налагодження господарських зв'язків між покупцем і постачальником із встановленням, хто персонально брав у цьому участь; за наслідками цього суду слід оцінити допустимість вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013р. у справі №761/22932/13-к як доказу для вирішення даного спору.

Не отримали правової оцінки у суді першої інстанції й правовідносини позивача з іншими контрагентами, що були кваліфіковані податковою перевіркою як фіктивні. Так, по операціям позивача з ТОВ "Амаркет ЛТД" суд обмежився посиланням на перелік контрагентів, по яким цим суб'єктом господарювання було сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит, без наведення зв'язку цього факту з предметом доказування в даній справі.

Не отримали належного правового аналізу й операції платника з ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", по яким суд зазначив про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних цих постачальником та не зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Втім у даному разі підставою для невизнання права позивача на податкову вигоду за операціями з названим контрагентом слугував ще й висновок ДПІ про фіктивний характер діяльності ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу". У зв'язку з цим суд повинен був встановити загальний обсяг операцій позивача з цим постачальником, встановити їх зміст, надати оцінку реальності цих операцій та визначити суму донарахування по цьому контрагентові за податковими накладними, незареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та за операціями, кваліфікованими ДПІ як безтоварні…

…судам слід було вичерпно встановити усе коло заходів, які згідно з представленими позивачем актами виконаних робіт здійснювалися спірними постачальниками, та перевірити, чи вчинялися відповідні дії та ким саме (у тому числі, оформлених відряджень, наявності витрат у контрагентів позивача, пов'язаних з виконанням договірних зобов'язань перед ТОВ "Транс-Газ Бюро", з викликом та допитом як свідків осіб, що були безпосередніми виконавцями цих послуг тощо)".

Відповідно до частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, досліджуючи позовні вимоги з урахуванням вказівок Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що 03 вересня 2012 року ТОВ "Транс-Газ Бюро" (довіритель) уклало із ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" (повірений) договір доручення №12/06-03, за умовами якого повірений бере на себе зобов'язання за рахунок та в інтересах довірителя проводити пошук постачальників природного газу, виступати посередником при укладанні угод довірителем на купівлю природного газу із постачальниками газу на території України, на умовах, передбачених даним договором за ціною, узгодженою з довірителем, сприяти підписанню актів прийому-передачі природного газу, проводити роботу, направлену на повне та своєчасне виконання умов договорів на придбання природного газу, підписаних при сприянні повіреного, для виконання умов даного договору проводити роботу з досліджень українського ринку природного газу (моніторинг ринку природного газу та аналіз пропозицій).

Згідно з актами виконаних робіт від 03 вересня 2012 року №№1335, 1336, від 04 вересня 2012 року №№1337, 1338, від 05 вересня 2012 року №№1339, 1340, від 06 вересня 2012 року №№1341, 1342, 1343, від 07 вересня 2012 року №№1344, 1345, від 10 вересня 2012 року №№1346, 1347, від 11 вересня 2012 року №№1348, 1349, 1350, від 12 вересня 2012 року №№1351, 1352, 1353, від 13 вересня 2012 року №№1354, 1355, 1356, від 14 вересня 2012 року №№1357, 1358, 1359, 1360, від 17 вересня 2012 року №№1361, 1362, від 18 вересня 2012 року №№1363, 1364, від 19 вересня 2012 року №1365, від 20 вересня 2012 року №№1366, 1367, від 21 вересня 2012 року №№1372, 1373, 1374, від 26 вересня 2012 року №№1375, 1376, від 27 вересня 2012 року №№1377, 1378, 1379, від 28 вересня 2012 року №1380 та звітами повіреного ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" надало послуги, пов'язані з аналізом ринку природного газу та надання інформації довірителю щодо постачальників та покупців, з якими було укладено в подальшому договори на купівлю чи продаж природного газу, та провів роботу, направлену на повне та своєчасне виконання постачальниками та покупцями умов, передбачених у договорах купівлі-продажу природного газу, за що отримав винагороду у загальному розмірі 3 111 000,00 грн.

Зокрема у звітах повіреного вказано, що в результаті здійснених досліджень були проведені переговори та у подальшому укладені договори на постачання природного газу із наступними суб'єктами господарювання: ТОВ "Карпатигаз" та ТОВ "Єврогазкомплект".

ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" у вересні 2012 року виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 3 111 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 518 000,00 грн.

Між ТОВ "Транс-Газ Бюро" (довіритель) та ТОВ "Старксервіс" (повірений) укладено договір доручення №30/03-7 від 29 січня 2013 року, за умовами якого повірений зобов'язався за винагороду від імені і за рахунок довірителя виконати наступні дії: провести аналіз ринку природного газу (моніторинг та аналіз пропозицій); виступати посередником при укладанні угод та договорів довірителем на купівлю та продаж товару із постачальниками і покупцями на території України, на умовах, передбачених цим договором, за ціною, узгодженою з довірителем; проводити роботу, направлену на повне та своєчасне виконання умов договорів на придбання та продаж, підписаних при сприянні повіреного.

Відповідно до актів виконаних робіт від 28 лютого 2013 року №599, від 31 березня 2013 року №925, від 30 квітня 2013 року №1193, від 31 жовтня 2013 року №3325 та звітів повіреного ТОВ "Старксервіс" надало послуги, пов'язані з аналізом ринку природного газу та надання інформації довірителю щодо постачальників та покупців, з якими було укладено в подальшому договори на купівлю чи продаж природного газу, та провів роботу, направлену на повне та своєчасне виконання постачальниками та покупцями умов, передбачених у договорах купівлі-продажу природного газу, за що отримав винагороду у загальному розмірі 16 702 176,00 грн.

Зокрема у звітах повіреного вказано, що в результаті здійснених досліджень були проведені переговори та у подальшому укладені договори на постачання природного газу із наступними суб'єктами господарювання: ПАТ "Донбасенерго", ТОВ "ІННГАЗ", ТОВ "Нафтогазсервіс-2011", ТОВ "Промсервіс", ТОВ "АС", ТОВ "Радехівський цукор", ПрАТ "Вістовицький завод будівельної та художньої кераміки", ТОВ "Еліт Оіл" та інші.

ТОВ "Старксервіс" виписало позивачу податкові накладні від 28 лютого 2013 року №637, від 31 березня 2013 року №723, 30 квітня 2013 року №701 та від 31 жовтня 2013 року №328 на загальну суму 16 702 176,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 2 783 696,00 грн.

Між ТОВ "Транс-Газ Бюро" (замовник) та ТОВ "Амаркет ЛТД" (виконавець) укладено договір про надання послуг №18 від 10 грудня 2014 року, за умовами якого , з урахуванням додаткової угоди №1 від 11 грудня 2014 року, виконавець зобов'язується протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з консультування з питань комерційної діяльності та управління, які включають в себе: консультування, надання рекомендацій та практичної допомоги підприємству у галузі зв'язків із громадськістю та обміну інформацією, розроблення систем бухгалтерського обліку, програм обліку виробничих витрат, процедур контролю за виконанням кошторису, консультування та надання практичної допомоги в галузі планування, організації, забезпечення ефективності діяльності та контролю, інформації для управління, арбітраж та вирішення конфліктів між працівниками та роботодавцями.

Згідно з актами надання послуг від 30 грудня 2014 року №№3012/233, 3012/228, 3012/229, 3012/230, 3012/231, 3012/232, від 31 грудня 2014 року №№3112/184, 3112/185, 3112/186, 3112/193, 3112/187, 3112/188, 3112/189, 3112/190, 3112/191, 3112/192, звітами про надання послуг з питань комерційної діяльності та податковими накладними від 30 грудня 2014 року №№45-51 та від 31 грудня 2014 року №№52-61 виконавець надав обумовлені договором послуги на загальну суму 15 104,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 2 517 333,33 грн.

Зокрема ТОВ "Амаркет ЛТД" розробило систему бухгалтерського обліку ТОВ "Транс-Газ Бюро", антикорупційну програму, кодекс корпоративної етики та комплаєнс-політику ТОВ "Транс-Газ Бюро".

В оплату за виконані роботи позивач перерахував на рахунки постачальників - ТОВ "Старксервіс" та ТОВ "Амаркет ЛТД", грошові кошти, що підтверджують наявні у справі копії виписок банку та платіжні доручення.

Суд встановив, що ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" відступило свої вимоги до позивач за договором доручення ТОВ "Торгтрансгудз".

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (акти виконаних робіт та акти наданих послуг), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Разом з тим, відповідач при проведенні перевірки ТОВ "Транс-Газ Бюро" не досліджував первинних та інших документів по взаємовідносинам з ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", не встановлював суті та змісту спірних господарських операцій, та зробив висновки про порушення норм оподаткування виключно на підставі інформації електронних баз даних.

Висновки акта перевірки про не надання позивачем до перевірки первинних та інших необхідних документів є безпідставними, оскільки не підтверджуються документально.

Так, відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Разом з тим, як зазначає позивач, він не отримував наказ про проведення перевірки та повідомлення про початок перевірки, а тому був позбавлений права надати всі документи, що належать до предмета перевірки.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем робіт з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд встановив, що основним видом діяльності ТОВ "Транс-Газ Бюро" є поставка природного газу за нерегульованим тарифом, про що можна довідатись також за посиланням в мережі Інтернет http://tgb.com.ua/ua/index.php.

Для здійснення основного виду діяльності позивач орендує нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 31, поверх 2, офіс 22 за договором суборенди нежитлового приміщення від 31 липня 2013 року №23, укладеного із ФОП ОСОБА_6; згідно податкової звітності за формою №1-ДФ у штаті підприємства працювало 7 чоловік.

Зібрані у справі докази підтверджують, що за участі повірених - ТОВ "Старксервіс" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", ТОВ "Транс-Газ Бюро" укладено договори купівлі-продажу природного газу із рядом суб'єктів господарювання, серед яких: ПАТ "Донбасенерго", ТОВ "ІННГАЗ", ТОВ "Нафтогазсервіс-2011", ТОВ "Промсервіс", ТОВ "АС", ТОВ "Радехівський цукор", ПрАТ "Вістовицький завод будівельної та художньої кераміки", ТОВ "Еліт Оіл", ТОВ "Карпатигаз" та ТОВ "Єврогазкомплект", ВАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", ТОВ "Група компаній "Содружество", ПрАТ "Дружба народів нова", ТОВ "Дядя Ваня", ТОВ "Ровєр".

Як зазначає позивач, замовлені у ТОВ "Старксервіс" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" послуги з аналізу ринку природного газу та посередницькі послуги при укладанні угод на купівлю-продаж товару, придбавались позивачем з метою збільшення обсягів продажу та розширення кола покупців, внаслідок чого отримано економічний ефект у вигляді збільшення оборотів, конкурентоспроможності та підвищення дохідності компанії;

В результаті проведеної ТОВ "Амаркет ЛТД" роботи на виконання умов договору про надання послуг створено престиж та підвищено репутацію компанії, що у свою чергу сприяло зацікавленості покупців, споживачів та постачальників у подальшій співпраці із ТОВ "Транс-Газ Бюро", та, як наслідок, укладено значну кількість договорів купівлі-продажу природного газу.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети придбаних робіт і послуг для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: копії господарських договорів та додаткових угод до них, актів виконаних робіт та наданих послуг, звітів повіреного та про надані послуги, податкових накладних, виписок банку та платіжні доручення по відносинам із ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу"; копії господарських договорів купівлі-продажу природного газу, укладених за сприяння спірних контрагентів, платіжні доручення щодо поплати за поставлений/придбаний товар, наказ про облікову підприємства та організацію бухгалтерського обліку підприємства, антикорупційну програму, кодекс корпоративної етики та комплаєнс-політику ТОВ "Транс-Газ Бюро".

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичної поставки товарів та виконання робіт вказує, що ТОВ "Транс-Газ Бюро" здійснювало витрати на придбання у ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" робіт та послуг з метою використання їх у власній господарській діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу".

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суд враховує наявність в матеріалах справи копії вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у справі №761/22932/13-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п'ятою статті 27, частинами першою та другою статті 205 Кримінального кодексу України, яким затверджено угоду про визнання винуватості та визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зокрема у вироку зазначено, що у липні 2012 року ОСОБА_3 вступив у попередньо змову з невстановленими слідством особами та запропонував ОСОБА_5 зареєструвати на ім'я останнього в органах державної влади суб'єкта підприємницької діяльності ТОВ "Старксервіс", створене для прикриття незаконної діяльності , без наміру зайняття підприємницькою діяльністю. Протягом 2012-2013 років на рахунок ТОВ "Старксервіс" від підприємств реального сектору економіки були перераховані грошові кошти, як оплата за начебто виконані роботи (послуги), поставку товарів, хоча підприємницьку діяльність фактично не здійснювали.

Проте, оцінюючи вказаний вирок як доказ, суд керується приписами частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

В межах спірних правовідносин Окружним адміністративним судом міста Києва не розглядається справа про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок суду, тобто ОСОБА_3.

Згідно з частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Враховуючи вимоги процесуального закону, суд приходить до висновку, що вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у справі №761/22932/13-к відносно ОСОБА_3 не стосується предмету доказування даної адміністративної справи, а тому не береться судом до уваги.

Крім того, у даному вироку не встановлено, що ТОВ "Старксервіс" не здійснювало господарських операцій з ТОВ "Транс-Газ Бюро", не досліджено обставин господарської діяльності ТОВ "Старксервіс" по взаємовідносинам із ТОВ "Транс-Газ Бюро" та не досліджено доказів на підтвердження таких обставин.

Суд також звертає увагу, що у межах спірних правовідносин уповноваженою особою ТОВ "Старксервіс" виступав директор цього товариства ОСОБА_7 за підписом якого видавались первинні документи та податкові накладні, у зв'язку з чим обставини, встановлені у вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у справі №761/22932/13-к, не мають правового значення для оцінки взаємовідносин ТОВ "Транс-Газ Бюро" з ТОВ "Старксервіс".

Вирішуючи даний спір, суд також ознайомився із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 грудня 2015 року у справі №826/15034/14, про те, що "…статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. При розгляді конкретної справи суди такі доводи органу влади мають перевіряти та оцінювати".

Разом з тим, вище судом спростовано висновки актів перевірки та доводи ДПІ у Святошинському районі щодо відсутності реальних господарських операцій.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічної звірики ТОВ "Старксервіс", дані бази даних АІС "Податковий блок" та Єдиного реєстру податкових накладних, виходячи з того, що: акти про неможливість проведення зустрічної звірики та інформація із електронних баз даних та реєстрів не є доказом, що підтверджує будь-які обставини; за своєю суттю акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може фіксувати порушення вимог податкового законодавства, а ймовірні порушення постачальником податкового чи іншого законодавства не створюють юридичних наслідків для добросовісного покупця.

Посилання в акті перевірки на протокол допиту свідка ОСОБА_7 - директора ТОВ "Старксервіс", відповідно до якого вказана фізична особа повідомила про непричетність до реєстрації та діяльності вказаного підприємства, є безпідставними так як протокол допиту доказу свідка є лише одним із доказів у кримінальному судочинстві, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Не заслуговують на увагу також доводи відповідача про відсутність у контрагентів матеріальної бази, основних фондів, трудових ресурсів для провадження фактичної господарської діяльності та виконання зобов'язань перед позивачем, оскільки вказані обставини не підтверджені будь-якими доказами.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання робіт та послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки актів перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із постачальниками, суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" товарів та робіт безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Що стосується посилань акта перевірки на те, що формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" здійснювалось на підставі податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент видачі податкових накладних ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу") відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Одночасно згідно з пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

Суд встановив, що кожна податкова накладна ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", датована вереснем 2012 року, виписана на суму податку на додану вартість, яка не перевищує 10 тисяч гривень, що виключає необхідність реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином висновки акта перевірки про порушення позивачем норм пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту по відносинам із ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу" є помилковими та спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Старксервіс", ТОВ "Амаркет ЛТД" та ТОВ "Нью Девелопмент Лімітед Лоу", тому висновки актів перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість - протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 15 квітня 2015 року №8 та №8 є протиправними та підлягають скасуванню.

В частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання копій наказів від 31 січня 2015 року №269 та від 12 лютого 2015 року №390 про проведення позапланових перевірок платника та щодо неповідомлення про проведення таких перевірок суд керується наступним.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з пунктом 78.5 статті 78 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Пункт 79.1 статті 79 Податкового кодексу України встановлює, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, з аналізу наведених норм Податкового кодексу України суд приходить до висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки виникає за умови завчасного надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Зазначене узгоджується з правом платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, закріпленого у підпункті 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, та обов'язком платника податків надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, що передбачено пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.

Матеріали справи підтверджують, що у межах спірних правовідносин перевірка проведена на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Суд встановив, що до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві надійшла постанова старшого слідчого з особливо важливих справ ГСУ МВС України майора міліції ОСОБА_1 про призначення перевірки додержання вимог податкового та митного законодавства від 29 грудня 2014 року у межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000327, відповідно до якої призначено позапланову додержання вимог податкового та митного законодавства ТОВ "Транс-Газ Бюро".

Таким чином, підстави для здійснення документальної позапланової перевірки позивача на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України формально існували.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували завчасне надіслання до початку перевірки ТОВ "Транс-Газ Бюро" або вручення його уповноваженому представнику під розписку копії наказу ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 31 січня 2015 року №269 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" та відповідного письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Матеріали справи підтверджують, що копія наказу ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 12 лютого 2015 року, одна доказів направлення завчасно відповідного повідомлення про початок перевірки відповідачем до суду не надано, як і не надано інформації про дату початку такої документальної позапланової невиїзної перевірки.

Таким чином, має місце протиправна бездіяльність ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо ненадання копій наказу від 31 січня 2015 року №269 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" та відповідного письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а також не повідомлення про проведення перевірки на підставі наказу від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки", що вказує на необхідність задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Оскільки відповідачем не доведено обставин повідомлення ТОВ "Транс-Газ Бюро" про проведення документальної невиїзної документальної перевірки на підставі наказу від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки", суд також приходить до висновку, що дії ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі вказаного наказу не відповідають приписам Податкового кодексу України та є протиправними, що є підставою для задоволення відповідних позовних вимог.

При цьому суд враховує висновки, викладені у рішеннях Верховного Суду України, які в силу частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Так, у постанові Верховного Суду України від 24 січня 2006 року у справі за позовом АКБ "Мрія" до ДПІ у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки зазначено, що право на судовий захист пов'язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення та дій, і не ставиться в залежність від наслідків реалізації таких рішень або дій.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі за позовом ТОВ "Будгарантінвест-55" до ДПІ у м. Южному Одеської області про визнання незаконним наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки та визнання протиправним дій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах вказала, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої перевірки.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по внесенню коригувань до автоматизованих інформаційних систем податкового обліку, суд зазначає про наступне.

Як зазначено вище, в акті перевірки встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в частині не підтвердження задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за перевірений період по відносинам з контрагентами-покупцями при продажу нафтопродуктів (бензину та дизельного пального) на загальну суму 69 743 345,00 грн., а також не підтвердження задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість за перевірений період по відносинам з контрагентами-постачальниками при продажу нафтопродуктів на загальну суму 65 403 071,00 грн., у зв'язку із відсутністю поставок товару від контрагентів-постачальників бензину та дизельного палива на адресу позивача та подальшої реалізації на підприємства-покупців, у зв'язку із не наданням до перевірки доказів транспортування придбаних нафтопродуктів (бензину, дизельного пального).

Суд звертає увагу, що такі висновки акта перевірки не підтверджуються документально та зроблені на підставі суб'єктивних суджень контролюючого органу та без встановлення змісту господарських операцій та дослідження відповідних первинних документів, а також зроблені за наслідками протиправно проведеної перевірки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61.1 статті 61 цього Податкового кодексу України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

За правилом пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Згідно з нормами пунктів 74.1 та 74.2 статті 74 Податкового кодексу України перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику; зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року у справі №21-511а14 колегія суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла такого правового висновку: для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Тобто, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

За таких обставин дії контролюючого органу щодо внесення до бази автоматизованої системи Державної фіскальної служби України інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акта, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 листопада 2015 року у справі №826/20761/14, в якій колегія суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла наступного висновку: відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, урегульовані Податковим кодексом України; способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів; інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів; висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків і відповідно, такий акт не порушує прав останнього; дії контролюючого органу щодо внесення до АІС "Податковий блок" змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань на підставі акта перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача в частині позовних вимог про визнання протиправним дій з коригування податкової звітності в автоматизованих інформаційних системах податкового обліку та зобов'язання відновити відповідні показники, та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Печерському районі не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій та податкових повідомлень-рішень з урахуванням, вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Транс-Газ Бюро" підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо ненадання Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" копій наказу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 31 січня 2015 року №269 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" та відповідного письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

3. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо не повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі наказу від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки".

4. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" на підставі наказу від 12 лютого 2015 року №390 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки".

5. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 15 квітня 2015 року №8 та №8.

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Газ Бюро" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судя В.А. Кузьменко