Справа № 2а-11888/10/1370
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Справа № 876/5020/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Волошин М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Краснопольської Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Львівської митниці ДФС про визнання незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

У червні 2012 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із заявою про стягнення з Львівської митниці ДФС (далі - відповідач) середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 28.05.2011 року по 14.02.2012 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року заяву задоволено. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 28.05.2011 року по 13.02.2012 року в сумі 44435 грн 50 коп з врахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про необхідність виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, оскільки митницею вживались всі необхідні заходи на виконання рішення суду, зокрема наказом Державної митної служби України № 297-к від 14.02.2012 року заявника поновлено на роботі, а тому затримка виконання судового рішення спричинена незалежними від відповідача причинами.

У судовому засіданні позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечили, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним наказ Державної митної служби України від 24.11.2010 року № 2189-к в частині припинення перебування на службі в митних органах позивача. Поновлено позивача на посаді начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста "Мостиська"Львівської митниці з 25 листопада 2010 року. Зобов'язано Львівську митницю виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2010 року по 27.05.2011 року в сумі 31 178 грн 50 коп. Постанову в частині поновлення позивача на державній службі в митних органах та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць звернено до негайного виконання (Т.1, а.с. 123-131, 197-203).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2012 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т.2, а.с. 53-58).

27.05.2011 року Львівським окружним адміністративним судом на виконання постанови від 27.05.2011 року видано виконавчий лист № 2а-11888/10/1370 про поновлення позивача на посаді начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста "Мостиська" Львівської митниці.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі з було виконане відповідачем 14.02.2012 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією наказу відповідача від 14.02.2012 року № 297-к "По особовому складу митних органів" та постановою про закінчення виконавчого провадження (Т.2, а.с. 81, 106).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з відповідача з таких підстав.

Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 255 цього ж Кодексу визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Таким чином, у відповідача був обов'язок негайно виконати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2011 року про поновлення позивача на посаді незалежно від того, чи звертався позивач за примусовим виконанням судового рішення до органів державної виконавчої служби. Однак, рішення суду до 14.02.2012 року виконане не було.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, оскільки позивачу було присуджено виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу по 27.05.2011 року, а тому, як вірно вказав суд першої інстанції, заява про стягнення коштів підлягає до задоволення з 28.05.2011 року по 13.02.2012 року.

Оскільки відповідач виконав судове рішення про поновлення позивача на роботі із затримкою, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на його користь середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 44435,50 грн. (181 робочий день х 245,50 грн.). Вказана сума сторонами не оспорювалась.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі № 2а-11888/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 26 жовтня 2016 року.