Справа № 816/1407/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м.ПолтаваСправа № 816/1407/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Іванівська сільська рада Кобеляцького району про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Іванівська сільська рада Кобеляцького району про:

- визнання протиправною та скасування відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області викладену в листі від 26 серпня 2016 року №6517/6-16, якою учаснику антитерористичної операції ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства,

- зобов'язання Головне управління Держгеокадастру Полтавської області надати учаснику антитерористичної операції, а саме ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара, розташованої на території Іванівської сільської ради (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27 вересня 2016 року вх. №16793/16 (а.с. 23)).

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував на протиправність відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Наполягав на тому, що не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, рішення сесії сільської ради "Про надання погодження на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО" гарантоване Конституцією України право кожного громадянина отримати у власність земельну ділянку не залежно від місця його проживання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

ОСОБА_2 є учасником антитерористичної операції (надалі також АТО), що підтверджено залученою до матеріалів справи копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

09 серпня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою від 08 серпня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с. 12). До заяви додав викопіювання з графічного матеріалу із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням її орієнтовного розміру (а.с. 32). Також повідомив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав.

Листом від 26 серпня 2016 року №6517/6-16 відповідач повідомив ОСОБА_2, що згідно листа Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 13 серпня 2016 року №02-27 (а.с. 26), виконавчий комітет Іванівської сільської ради розглянувши запит щодо можливості надання земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 орієнтовною площею 2,00 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства має заперечення щодо задоволення клопотання, оскільки відповідно до рішення шостої позачергової сесії Іванівської сільської ради №66 від 08 липня 2016 року "Про надання погодження на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО" (а.с. 27) в якому вказано, що: "Погоджувати надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу при їх наявності учасникам бойових дій в зоні АТО в першу чергу громадянам, які народилися, зареєстровані, постійно проживають та працюють на території села Іванівка. Дана земельна ділянка буде надаватися учасникам бойових дій в зоні АТО, які є жителями с.Іванівка". Враховуючи вищевикладене, запропоновано звернутися до Відділу Держгеокадастру у Кобеляцькому районі з клопотанням та додатками на іншу земельну ділянку (а.с. 13).

З наведених підстав, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пункту 7 зазначеного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно із частиною першою статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" № 794-VII від 27 лютого 2014 року передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Віце-прем'єр-міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України надано Держземагентству України відповідне доручення від 08 жовтня 2014 року №37732/0/1-14, в якому йдеться про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вищевказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15 жовтня 2014 року № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14 жовтня 2014 року", зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", яким запроваджено з 15 жовтня 2014 року обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до пункту 2 рішення колегії № 2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 26 серпня 2016 року №6517/6-16 суд встановив, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою вказано інформацію, викладену у листі Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 13 серпня 2016 року №02-27, відповідно до якої зазначено, що рішенням шостої позачергової сесії Іванівської сільської ради №66 від 08 липня 2016 року "Про надання погодження на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО" в якому вказано, що: "Погоджувати надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу при їх наявності учасникам бойових дій в зоні АТО в першу чергу громадянам, які народилися, зареєстровані, постійно проживають та працюють на території села Іванівка. Дана земельна ділянка буде надаватися учасникам бойових дій в зоні АТО, які є жителями с.Іванівка".

Частиною першою статті 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Суд враховує, що Земельним кодексом України розрізняються земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства, земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва, як за цільовим призначенням, так і за нормами їх безоплатної передачі громадянам.

Водночас, на законодавчому рівні взагалі відсутня таке визначення, як формування земельної ділянки "для подальшої передачі у власність учасникам АТО".

При цьому, суду не надано жодного рішення уповноваженого органу щодо виділення/формування земельного масиву для подальшої передачі у власність учасникам АТО, а є лише рішення Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області "Про надання погодження на надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО".

Отже, станом на день розгляду справи в суді, запитувана земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За таких обставин, позов в частині вимог про визнання протиправною відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, викладеної у листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 26 серпня 2016 року №6517/6-16, належить задовольнити.

Що стосується вимог позивача в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірах не більше 2,0 га на території Іванівської сільської ради, суд дійшов такого висновку.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Разом з цим суд зауважує, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Так, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. А завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

У даному спорі відповідач не довів, що ним у повному обсязі проведено перевірку заяви позивача на відповідність вимогам закону.

Оскільки відповідач не виконав приписи закону щодо перевірки заяви позивача на відповідність вимогам Земельного кодексу України, суд, виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу влади.

А тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача надати учаснику антитерористичної операції ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірах не більше 2,0 га на території Іванівської сільської ради не можуть бути задоволені судом.

Натомість, згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

А відповідно до частини другої статті 162 названого Кодексу, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на суть порушено права позивача, належним способом його захисту буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірах не більше 2,0 га на території Іванівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

З огляду на викладене вище, адміністративний позов належить задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою викладену в листі від 26 серпня 2016 року №6517/6-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 08 серпня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2016 року.

Суддя С.О. Удовіченко