Справа № 2а/0270/379/12
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Вінниця

15 березня 2012 р. Справа № 2а/0270/379/12

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Вівсяної Інни Василівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників 3-ої особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державне підприємство "Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України"

до: державної фінансової інспекції у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області (далі - Управління) до державної фінансової інспекції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача державне підприємство "Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" про визнання протиправною та скасування вимоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем проведено ревізію цільового та законного використання коштів в Управлінні за період з 01.01.2010 р. по 01.10.2011 р.

За результатами ревізії складено акт ревізії цільового та законного використання коштів у виконавчій дирекції Управління за вказаний вище період від 20 грудня 2011 року №04-15/29 (далі - ОСОБА_1).

За наслідками проведеної ревізії, позивачу направлено вимогу №02-04-20-14/129 від 06.01.2012 року Про усунення виявлених порушень.

Позивач вважає, що пункт 3 листа-вимоги є протиправним, а відтак підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надавши суду письмові заперечення від 14.03.2012 року, які містяться в матеріалах справи. Вважають, що адміністративний позов Управління є необґрунтованим та заявлений безпідставно, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Представники третьої особи просили позов задовольнити, в своїх обгрунтуваннях посилались на пояснення та аргументи щодо задоволення позовних вимог, які містяться в матеріалах справи (вхід. № 6224).

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 р. №765 «Про утворення територіальних органів Державної фінансової інспекції», з 30.12.2011 року утворено Державну фінансову інспекцію у Вінницькій області, шляхом перетворення контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області.

Відповідно до п. 1.2., 2.3 плану контрольно-ревізійної роботи контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області на IV квартал 2011 року та на підставі направлень від 13.10.2011 р. №1107, №1108, головним контролером-ревізором відділу інспектування у соціальній сфері та культурі ОСОБА_3, старшим контролером-ревізором цього ж відділу ОСОБА_6, проведено ревізію цільового та законного використання коштів у виконавчій дирекції Управління соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вінницькій області за період з 01.01.2010-01.10.2011р.р.

Ревізію проведено з 13.10.2011 по 15.12.2011, з перервою з 31.10.2011р. по 22.11.2011р. та з 23.11.2011р. по 13.12.2011 р. у відповідності до питань програми ревізії та робочого плану, з відома начальника Управління - ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_8.

За результатами ревізії було складено ОСОБА_1, у якому вказується на ряд порушень з боку позивача.

Так, головним контролером-ревізором контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області ОСОБА_3, проведено зустрічну звірку правильності включення витрат до калькуляцій вартості навчання за договором від 01.11.2010 року №2440/60, якою встановлено факт зайвого включення до калькуляції вартості навчання у складі прямих витрат заробітної плати начальника відділу навчання, посада якого відповідно наказу «Про облікову політику», номенклатури статтей загальновиробничих витрат по державному підприємству "Вінницький експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України" (надалі - ДП) на 2010 рік, розрахунку витрат на оплату праці загальновиробничого допоміжного персоналу ДП на 2010 рік, відноситься до складу загальновиробничого персоналу та вже врахована у складі загальновиробничих витрат.

Перерахунком, проведеним головним контролером-ревізором контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області в ході зустрічної звірки встановлено, що вартість навчання одного слухача в калькуляції до договору від 01.11.2010 року №2440/60, завищено на 43,0 грн., (без ПДВ). У відповідності до кількості слухачів (182) за договором від 01.11.2010 року №2440/60, вартість навчання в цілому завищено на 7826,0 грн.(без ПДВ), тобто 9391,2 грн.

Внаслідок вказаного, на думку відповідача, ДП зайво пред'явлено до відшкодування, а Управлінням сплачено 9391,2 грн., що призвело до нанесених збитків Управлінню на вказану суму.

За наслідками даного факту Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області було складено лист-вимогу від 06.01.2012 року №02-04-20-14/129 "Про усунення виявлених порушень", в пункті 3 якого зазначається про зобов'язання управління ВД ФССНВ у Вінницькій області стягнути з державного підприємства зайво перераховані кошти в сумі 9391,2 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвій сплаті коштів, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст. ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Однак, позивач, не погоджуючись із п. 3 листа-вимоги, звернувся до суду з позовом про визнання його протиправними та скасування.

Мотивуючи п. 3 вимоги, яка є предметом дослідження, відповідач посилається на порушення з боку державного підприємства "Вінницький експертно - технічний центр Держгірпромнагляду України" п.п. 13, 15.1 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.1999 року №318.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про державну контрольно - ревізійну службу в Україні" головним завданням державної контрольно - ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують ( отримали в період, який перевіряється ) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують ( використовували у періоді, який перевіряється ) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи ), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Отже, одним з головних завдань державної контрольно-ревізійної служби є здійснення фінансового контролю за правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань.

В ході судового засідання представниками відповідача надано пояснення, що контролюючий орган в даному випадку здійснював перевірку за правільністю взятих позивачем зобов"язань.

Державне підприємство "Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" відповідно до його Статуту засноване на базі відокремленої частки державної власності з метою забезпечення науково-технічної підтримки державного нагляду у сфері охорони праці та промислової безпеки, проведення експертної оцінки стану безпеки промислового виробництва, технологій об"єктів підвищеної небезпеки.

Таким чином, як зазначено в Статуті майно державного підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно Статуту державне підприємство є самостійним господарюючим субєктом і має право здійснювати свою підприємницьку діяльність у межах, визначених законом.

В розумінні статті 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково - дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

У відповідності до статті 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контрою та нагляду забороняється ( частина 5 статті 19 Господарського кодексу України ).

Державне підприємство "Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" проводило навчання та підвищення кваліфікації спеціалістів з питань охорони праці на підставі договору від 01.11.2010 року №2440/60 (а. с. 4-6) укладеному між державним підприємством та позивачем.

Договірна вартість робіт була визначена протоколом узгодження договірної ціни від 01.11.2010 року та зафіксована в договорі у відповідності до положень Господарського кодексу України.

Стаття 173 Господарського кодексу України передбачає, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію (виконати роботу, сплатити гроші, тощо) на користь іншого субєкта.

Відповідно до ст.ст. 174, 179 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим до виконання його сторонами.

Як відзначалося вище, грошові кошти перераховані позивачем третій особі були платою за надані послуги згідно умов відповідного договору. Приймання - передача послуг на зазначену суму оформлена актами виконаних робіт, які є невід'ємними частинами договорів та доказами їх виконання сторонами, що узгоджується умовами Договору.

Судом при оцінці доказів береться до уваги, що на виконання умов вказаного вище зобов"язання, сторонами підписано ОСОБА_1 виконаних робіт, звіти про виконану роботу та проведено оплату в повному обсязі, претензії по якості і повноті об"ємів виконаних робіт за узгодженою ціною між суб"єктами господарювання - відсутні, відтак договір є реальним, підтверджується доказами, що знаходяться в матеріалах справи, та не заперечується ні позивачем, ні третьою особою, ні відповідачем.

Крім того, як зазначає представник позивача державне підприємство діяло в межах умов Договору, свою роботу виконало в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" (далі Закон №2939-XII) передбачено, що державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону №2939-XII порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою КМУ 20.04.2006 року №550 (надалі - Порядок №550.), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно норм статті 10 Закону України Про державну контрольно - ревізійну службу в Україні, зокрема п. 7 надано право КРУ пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів.

Однак, а ні в ОСОБА_1 перевірки, а ні в вимозі не наведено, які приписи законодавства порушив позивач.

Згідно ст. 10 Закону №2939-XII головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається, зокрема право проводити у суб'єктів господарювання, які мали правові відносини з підконтрольною установою, зустрічні звірки з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підконтрольної установи.

Відповідно до Порядку №550, зустрічна звірка - метод документального підтвердження у суб'єктів господарювання, які мали правові відносини з підконтрольною установою, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підконтрольної установи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зустрічна звірка проводиться з метою з'ясування реальності та повноти взятих зобов"язань, та відображення їх в обліку підконтрольної установи.

Як видно з матеріалів справи, відповідач в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, провів зустрічну звірку з державним підприємством "Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" з метою документального підтвердження виконання сторонами договору від 01.11.2010 року №2440/60.

Зустрічною звіркою встановлено та викладено у Довідці КРУ у Вінницькій області від 16.11.2011 року наступне: «Загальна вартість виконаних протягом періоду з 01.11.2010 року по 30.12.2010 року складає 31012,80 грн. Роботи сплачені в повному обсязі: 06.12.2010 р. 13632,00 грн. та 15.12.2010 р. 17380,80 грн.

Станом на 01.01.2011 та 01.09.2011 року заборгованість за взаєморозрахунками не обліковується».

Таким чином, КРУ у Вінницькій області було документально підтверджено вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювалися між державним підприємством "Вінницький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" та Управлінням, зясовано їх реальність та повноту відображення в обліку.

Натомість, у висновку КРУ у Вінницькій області, викладеного на сторінці 4-5 Довідки зустрічної звірки, а також в ОСОБА_1 ревізії вказується, що в калькуляції до складу прямих витрат ДП зайво включено заробітну плату начальника відділу навчання.

Крім того, як встановлено судом, відповідно до перерахунку, який був зроблений самим перевіряючим, навчання одного слухача в калькуляції до Договору від 01.11.2010 р. №244/60, завищено на 43,00 грн. (без ПДВ) і що у відповідності до кількості слухачів (182) за Договором, вартість навчання в цілому завищено на 7826,00 грн. (без ПДВ), тобто 9391,2 грн.

Суд не погоджується з даним висновком, оскільки, як зазначалося вище, права органів державної контрольно-ревізійної служби визначені Законом №2939-XII, ст. 10 якого містить вичерпний перелік таких прав і права втручатися в облікову політику підприємства, виконувати перерахунок калькуляції цін на роботи, а тим більше вимагати застосування перерахованих цін в господарських правовідносинах з іншими субєктами господарювання державна контрольно-ревізійна служба не має.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємство самостійно визначає його облікову політику, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Згідно положень ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, представниками відповідача не доведено правомірність своїх дій в ході проведення перевірки позивача з питань цільового та законного використання коштів за період 01.01.2010-01.10.2011р.р.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, приймаючи рішення за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, та в ході проведення зустрічної звірки по виконанню умов Договору №2440/60 від 01.11.2010 року вийшов за межі своїх повноважень, що призвело до порушення ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 10 Закону «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», Порядку проведення інспектування, затвердженого постановою КМУ №550 від 20.04.2006 року.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, а відтак підлягають задоволенню.

За сукупністю наведених обставин, а також враховуючи положення частини 3 статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахування встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 3 листа-вимоги державної фінансової інспекції у Вінницькій області від 16.01.2012 року №02-04-20-12/129 "Про усунення виявлених порушень".

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна