Справа № 804/4025/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 р. справа № 804/4025/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

в с т а н о в и в:

30.06.2016 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції в сумі 7475,00 грн. за невиконання у 2015 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», фізична особа-підприємець ОСОБА_1 при середньообліковій чисельності штатних працівників - 8 осіб, повинна була створити у 2015 році 1 робоче місце, на яке працевлаштувати інваліда. Натомість, відповідач не виконав зазначений норматив, чим порушив вимоги ст.ст. 18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 7475,00 грн., виходячи з половини розміру середньорічної заробітної плати штатного працівника. В добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, тому позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

В судове засідання 23.09.2016 року представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надав до суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що в 2015 році на підставі трудового договору, зареєстрованого у встановленому порядку в центрі зайнятості, у відповідача працював ОСОБА_3, якому у 2012 році, згідно довідки МСЕК, було встановлено третю групу інвалідності. Відповідач у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік помилково не зазначив кількість працюючих штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, а позивач не перевірив цю інформацію, натомість, нарахував адміністративно-господарські санкції. Посилаючись на викладені обставини, просив відмовити у задоволенні позову, та не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 19 Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

У частині 1 статті 20 зазначеного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, покладено обов'язок, по-перше, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; по-друге, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; по-третє, якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як фізична особа-підприємець, яка в своїй діяльності використовує найману працю.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 22.02.2016 року подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2015 рік за формою №10-ПІ (річна), затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 р. № 42, згідно якого, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача у 2015 році становила 8 осіб.

Відповідно, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених згідно вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа.

Проте, відповідно до звіту за формою №10-ПІ, у 2015 році у відповідача штатні працівники, яким встановлена інвалідність, не працювали.

У зв'язку з цим, позивачем зроблено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для працевлаштування інвалідів на суму 7475,00 грн., виходячи з половини розміру середньорічної заробітної плати штатного працівника.

Враховуючи, що в добровільному порядку відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що з наведених обставин формально вбачається склад правопорушення у вигляді невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 особи.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що згідно трудового договору від 16.06.2010 року, у ФОП ОСОБА_1 на посаді завідуючого ТЗК «129 кв-л» працевлаштований громадянин ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1). Вказаний трудовий договір було укладено сторонами безстроково та зареєстровано у Жовтневому районному центрі зайнятості 16.06.2010 р. за №5, що підтверджується також записом в трудовій книжці ОСОБА_3, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалідність, як міра втрати здоров'я, визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №585282 від 17.05.2012 р., наявної в матеріалах справи, ОСОБА_3 з 01.07.2012 року було встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.07.2015 р, у зв'язку з загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату.

В подальшому, ОСОБА_3 при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності з 01.07.2015 р. - безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №056864 від 22.05.2015 р.

На підтвердження факту працевлаштування ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_1 на протязі 2015 року, відповідачем надано копії щоквартальних податкових розрахунків сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб і суми утриманого з них податку за 1, 2, 3 та 4 квартали 2015 р., які подавалися за місцем реєстрації відповідача як платника податків (до Криворізької північної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області), з яких вбачається, що громадянину ОСОБА_3 (і.н.н. НОМЕР_1) на протязі цього періоду нараховувалась заробітна плата, з якої утримувався відповідний податок.

Викладене свідчить про належне виконання відповідачем покладеного на нього законом обов'язку щодо створення робочих місць та працевлаштування інвалідів, у кількості відповідно до нормативу, встановленого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

В свою чергу, помилкове незазначення відповідачем кількості працюючих штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у звітності за формою 10-ПІ (річна) за 2015 рік, не має наслідком застосування адміністративно-господарських санкцій у відповідності до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», в той час, коли відповідачем, як роботодавцем, вжито усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, та виконано свій обов'язок зі створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування.

Згідно ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, внаслідок застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 цієї статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Отже, за умови виконання відповідачем обов'язку щодо створення робочих місць та працевлаштування інвалідів, не виникає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій.

За викладених обставин, позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна