Справа № 823/749/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/749/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айова" до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Тальнівської районної державної адміністрації, треті особи - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Айова" до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, Тальнівської районної державної адміністрації, треті особи - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, індексний номер НОМЕР_5 від 23 лютого 2016 року.

Зобов'язано Тальнівську районну державну адміністрацію Черкаської області внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо скасування запису про інше речове право № НОМЕР_6.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16 жовтня 2006 року між ТОВ "Айова" (орендар) та ОСОБА_3 (орендодавець) укладено договір оренди землі, предметом якого є оренда земельної ділянки, строком на 10 років, загальною площею 2,42 га в адміністративних межах Кобриново-Гребельської сільської ради, що належить орендодавцю на праві власності відповідно до Державного акту від 30 грудня 2003 року серії НОМЕР_4 з кадастровим НОМЕР_1.

Даний Договір 27 жовтня 2006 року зареєстрований Тальнівським районним відділом Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № НОМЕР_3.

Крім того, 11 травня 2010 року між ТОВ "Айова" та ОСОБА_3 (орендодавець) укладено додатковий договір № 178 до вищевказаного договору оренди, згідно якого п. 8 договору викладено в новій редакції, зокрема, про те, що договір укладено на 6 років. Однак, договором передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Додатковий договір від 11 травня 2010 року зареєстрований районним відділом регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 грудня 2010 року за № НОМЕР_2.

Таким чином, строк договору закінчується 11 грудня 2016 року.

Між тим, у період дії зазначеного договору державний реєстратор Тальнівського районного управління юстиції 23 лютого 2016 року прийняв рішення № НОМЕР_5 про реєстрацію за ТОВ "ВП "Імпульс плюс" права оренди на вищевказану земельну ділянку на підставі договору оренди від 15 вересня 2015 року № 128, укладеному вказаним товариством з ОСОБА_3

З інформації в довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що строк дії права оренди починається з 27 жовтня 2016 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айова" вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним адміністративним позов.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

На підставі ч.5 статті 6 цього Закону право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно ч.4 статі 334 Цивільного кодексу України, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтями 125-126 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто, право особи на оренду земельної ділянки виникає саме з моменту державної реєстрації відповідного права на підставі договору оренди землі.

Приписами п.1 ч.1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, право оренди земельної ділянки згідно п.2 ч.1 статті 4 цього Закону підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Разом з тим, відповідачем оскаржуваним рішенням у період дії договору позивача про оренду землі зареєстровано за ТОВ «ВП «Імпульс плюс» право оренди вищевказаної земельної ділянки, яке виникне з 27 жовтня 2016 року, тобто на майбутнє. При цьому, договір з позивачем, як зазначалося вище, дійсний щонайменше до 11 грудня 2016 року.

Оскільки на підставі статті 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом, суд першої інстанції вірно зазначив про порушення оскаржуваним рішенням прав позивача, у зв'язку з чим доводи апелянта з цього приводу вбачаються безпідставними.

За загальним правилом цивільного законодавства сторони договору мають право визначати будь-який строк, з якого почнуть діяти їхні права та обов'язки. Разом з тим, з огляду на системний аналіз вказаних законів, суд вірно визначив, що державній реєстрації підлягає виключно діюче речове право і за умови, що відносно предмета договору в цей період відсутні інші діючі зареєстровані цього виду речові права.

Державна реєстрація прав відповідно до ч.1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Проте, відповідач всупереч вимогам ч.2 статті 72 КАС України не надав жодного доказу в обґрунтування правомірності прийнятого оскаржуваного рішення та не довів, що виконав вищевказані норми Закону.

Пунктом 1 ч.1 статті 27 цього Закону встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

На підставі п.3 ч.3 статті 10 Закону під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Згідно позиції Верховного Суду України, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Слід зазначити, що доказів про недійсність (нечинність) договору оренди від 16 жовтня 2006 року та додаткової угоди до нього від 11 травня 2010 року № 178 матеріали справи не містять, відповідно, реєструючи право оренди на ту ж земельну ділянку за іншими юридичними особами, відповідач не переконався про наявність та дійсність вже зареєстрованого речового права позивача.

Твердження апелянта про те, що вимоги Закону здійснювати перевірку таких відомостей у інших базах даних не підлягають застосуванню до спірних відносин нічим не підтверджено та не обґрунтоване, у зв'язку з чим вбачається безпідставним.

Особливу увагу колегія суддів звертає увагу на додаткову угоду до договору оренди № 2 від 24 березня 2016 року, укладену між ОСОБА_3 (орендодавець) та ТОВ «Айова» щодо продовження строку оренди земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1 строком на 7 років, тобто, до 2023 року.

Отже, твердження апелянта про те, що факт існування реєстрації договору оренди з ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» жодним чином не впливає на можливість володіння та користування позивачем земельною ділянкою у зв'язку з тим, що у ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» таке право виникне після закінчення дії договору з ТОВ «Айова» також не може бути прийняте до уваги судом, оскільки до моменту реєстрації договору товариством «ВП «Імпульс Плюс» товариство «Айова» продовжило строку оренди земельної ділянки до 2023 року. Відтак, одночасне користування землею двома підприємствами неможливе.

Так, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива за умови дотримання встановлених цією нормою процедури і строків.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, з урахуванням наведених норм та обставин справи, саме позивачу належить переважне право оренди земельної ділянки. При цьому, твердження апелянта про те, що позивач не звертався до орендодавця із листом про свій намір реалізувати переважне право, сторони не дійшли згоди щодо умов нового договору оренди, не приймаються до уваги судом, оскільки такі дії з боку позивача згідно законодавства не вимагається та раніше ніж за місяць до закінчення договору оренди є передчасними. Разом з тим, в березні 2016 року позивачем та ОСОБА_3 було продовжено строк оренди землі ще на 7 років.

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції доцільно застосовано ч. 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У зв'язку з чим для повного захисту порушеного права позивача вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Тальнівську РДА внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП "Імпульс плюс" - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.