Справа № 802/1496/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

18 жовтня 2016 р. Справа № 802/1496/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Середюка М.А.,

за участю представників сторін:

позивача: Богатиря С.В.,

відповідача: Міровського В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом:

Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

до дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff"

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Немирівська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Вінницькій області до дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" про стягнення податкового боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується заборгованість перед бюджетом, яка виникла внаслідок несплати податку на додану вартість у сумі 10701501 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, та в межах заявлених позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що містяться в матеріалах справи. Додатково зазначили, що не заперечують щодо суми заборгованості, проте, вважають, зазначений спір має вирішуватись господарським судом в рамках порушеної справи про банкрутство.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" як суб'єкт підприємницької діяльності зареєстровано 01.12.2004 року Немирівською районною державною адміністрацією. Підприємство перебуває на обліку в Немирівській ОДПІ.

За Відповідачем рахується заборгованість по податку на додану вартість в сумі 10701501,00 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 29.04.2014р., відповідно до якого, було донараховано суму грошового зобов'язання в тому числі за основним платежем 7134334, 00 грн. та застосована штрафна санкція 3567167,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось відповідачем в адміністративних судах, та відповідно до Постанови Вищого адміністративного суду України від 25.05.2016 року по справі № 802/1617/14-а (К/800/25394/15) було узгоджене за наслідками судового оскарження.

Вказаною постановою касаційні скарги Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», Немирівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області задоволено. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_3 до Немирівської ОДПІ, третя особа Дочірнє підприємство «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Вважаючи податковий борг узгодженим, Немирівська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області звернувся до суду в казаним позовом.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (далі -ПК України) передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1. статті 14 цього ж Кодексу податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 129.1.1 ст. 129 ПК України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, пунктом 59.5 цієї ж статті передбачено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Приписами п. 95.4 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підтвердження своєї правової позиції представник позивача в судовому засіданні послався на приписи п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, відповідно до яких, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, за встановлених фактичних обставин справи, суд критично ставиться до пояснень, наданих представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з наступним.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми розділу V Закону України "Про банки і банківську діяльність", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається, а також не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, що Господарським судом Вінницької області 22.07.2014 року постановлено ухвалу про порушення провадження у справі №902/798/14 про банкрутство за заявою Компанії «Nemsroff Holding Limited» про банкрутство дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff".

Пунктом 5 резолютивної частини вказаного рішення суду введено мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Дія мораторію припиняється з припиненням провадження у справі про банкрутство.

Згідно з визначенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведеного у статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992р. №2343-XII з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції на час порушення справи про банкрутством (надалі - Закон України №2343-XII), це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 названого Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

- не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, що ж стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань, які виникли після введення мораторію, але зупиняє виконання тих грошових зобов'язань, що виникли до моменту введення мораторію.

Наведена позиція закріплена й в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18 грудня 2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство», в якому зазначено, що за змістом статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

В даному випадку, у справі до стягнення позивачем заявлено податковий борг, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Р» №від 29.04.2014 року, в той час як провадження у справі про банкрутство порушено 22.07.2014 року. З наведених обставин слідує, що заявлені вимоги виникли до моменту введення мораторію та мають бути включені в кредиторські вимоги та подані до господарського суду.

Аналогічні правові висновки містяться також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.08.2016 року у справі №818/953/14 (К/800/20216/15), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.01.2016 року у справі №820/14574/14 (К800/63409/14) та постанові Верховного суду України від 21.04.2015 року у справі №21-91а15.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області, заявлені в рамках даного адміністративного позову, не ґрунтуються на нормах закону та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 КАС України.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що пояснення та докази, надані представником відповідача, дають суду підстави для постановляння висновків, які спростовують доводи позивача, а встановлені у справі фактичні обставини підтверджують позицію відповідача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В позові Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про стягнення податкового боргу в сумі 10701501 грн. з дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар