Справа № 821/227/16
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. Справа № 821/227/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Циганій С.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановиЛА:

Публічне акціонерне товариство "Таврійська будівельна компанія" звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2015р. №.

Суд першої інстанції своєю постановою від 14 березня 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 27.10.2015р. Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області.

Стягнув з Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" () сплачений судовий збір в сумі 2521,98 грн. (дві тисячі п'ятсот двадцять одна гривня 98 коп.) шляхом безспірного списання.

Державна податкова інспекція у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонської області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Державна податкова інспекція у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонської області посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у м. Херсоні Головного управління Міндоходів ДФС у Херсонській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Таврійська будівельна компанія" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з платниками податків контрагентами-постачальниками ТОВ "Херсоноблпаливо" за березень 2015р. та ТОВ "Таврос" за квітень 2015р., подальшого використання, реалізації придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності. За результатами якої складено акт №227/21-03-22-04/32702078 від 13.10.2015р. (далі - акт).

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 27.10.2015р., яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 68132,00 грн., в т.ч. 112088,00 грн. - основного платежу, та 56044,00 грн. - штрафні санкції.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015р. між ПАТ "Таврійська будівельна компанія" та ТОВ "Херсонське обласне паливо постачальне підприємство "Херсоноблпаливо" укладено договір 5П. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору, предметом цього договору є постачання вугільної продукції (далі-товар) в асортименті, кількості, показникам і цінам, вказаним у специфікаціях (додатках до даного договору), які є невідємною частиною даного Договору.

На виконання умов даного договору позивачем надано наступні докази: специфікація №4 від 26.01.2015р., накладна №018/22 від 07.03.2015р., товарно-транспортна накладна від 07.03.2015р., податкова накладна від 26.01.2015р., специфікація №5 від 26.01.2015р., накладна №5/4 від 18.03.2015р., товарно-транспортна накладна від 18.03.2015р., податкова накладна від 26.01.2015р., специфікація №6 від 26.01.2015р., накладна №74 від 21.03.2015р., товарно-транспортна накладна від 21.03.2015р., податкова накладна від 26.01.2015р., специфікація №7 від 26.01.2015р., накладна №8/4 від 25.03.2015р., товарно-транспортна накладна від 25.03.2015р., податкова накладна від 26.01.2015р., додаткову угоду №3 від 16.02.2015р. між ПАТ "Таврійська будівельна компанія" та ФОП ОСОБА_4 на перевезення, додаткова угода №7/1 від 23.04.2015р. між ПАТ "Таврійська будівельна компанія" та ФОП ОСОБА_4 на перевезення, Акт здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000014, Акт здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000016, Акт здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000017, журнал реєстрації довіреностей.

Факт оплати товару підтверджується наданими позивачем доказами, а саме: платіжним дорученням №302 від 17.03.2015р., платіжним дорученням №325 від 18.03.2015р., платіжним дорученням №335 від 19.03.2015р., платіжним дорученням №336 від 19.03.2015р., платіжним дорученням №345 від 20.03.2015р., платіжним дорученням №382 від 24.03.2015р., платіжним дорученням №381 від 24.03.2015р., платіжним дорученням №404 від 25.03.2015р., платіжним дорученням №427 від 26.03.2015р., платіжним дорученням №436 від 27.03.2015р., платіжним дорученням №447 від 01.04.2015р., платіжним дорученням №454 від 03.04.2015р.

24.02.2015р. між ПАТ "Таврійська будівельна компанія" та ТОВ "Тарвос" укладено договір № ДГ-0000023. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору, предметом цього договору є постачання вугільної продукції (далі-товар) в асортименті, кількості, показникам і цінам, вказаним у специфікаціях (додатках до данного договору), які є невідємною частиною даного Договору.

На виконання умов даного договору позивачем надано наступні докази: специфікація №1 від 24.02.2015р., специфікація №2 від 24.02.2015р. видаткова накладна №РН-0000118 від 23.04.2015р., рахунок фактура №СФ-0000194 від 23.04.2015р., товарно- транспортна накладна №118 від 23.04.2015р., видаткова накладна №РН-0000122 від 24.04.2015р., рахунок-фактура №СФ-0000197 від 24.04.2015р., товарно-транспортна накладна №122 від 24.04.2015р., податкові накладні від 24.02.2015р., картки рахунку №203 за березень, квітень 2015р., журнал реєстрації довіреностей.

Факт оплати товару підтверджується наданими позивачем доказами, а саме: платіжним дорученням №622 від 24.04.2015р., платіжним дорученням №611 від 24.04.2015р., платіжним дорученням №635 від 28.04.2015р., платіжним дорученням №639 від 29.04.2015р.

Отже, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо надання послуг.

Враховуючи, що позивачем, як доказ здійснення господарської операції, були надані належним чином засвідчені копії первинних документів, які відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" фіксують факт здійснення господарської операції та подальшої її реалізації, апеляційний суд вважає висновок контролюючого органу про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами безпідставним.

Щодо встановлення контролюючим органом порушень ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в наслідок чого занижено суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 112088,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В пункті 198.3 статті 198 ПКУ зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Таким чином, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Враховуючи, те що позивачем, як доказ здійснення господарської операції, були надані належним чином засвідчені копії первинних документів, які відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" фіксують факт здійснення господарської операції, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок відповідача щодо порушень ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України є безпідставним.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонської області, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Г.В. Семенюк