Справа № 806/1109/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"25" жовтня 2016 р. Справа № 806/1109/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представників позивача, третьої особи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", Товариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" серпня 2016 р. у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" до Приватного нотаріусу Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Люлевича Анатолія Івановича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" про визнання протиправним і скасування рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" звернулось до суду з позовом, з урахуванням уточнення до адміністративного позову, про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу Люлевича Анатолія Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: №29471902 від 29.04.2016 р., №29474544 від 29.04.2016р., №29472989 від 29.04.2016р., №29474919 від 29.04.2016 р., №294472665 від 29.04.2016р..

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2016 р. позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Люлевича Анатолія Івановича №29474544 від 29.04.2016р., №29474919 від 29.04.2016р. В іншій частині позовних вимог (скасуванні інших рішень) - відмовлено.

В апеляційній скарзі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" посилається на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції в відмовленій частині із ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: №29471902 від 29.04.2016 р., №29472989 від 29.04.2016р., №294472665 від 29.04.2016р. про державну реєстрацію договору оренди землі, в скасуванні яких відмовлено, є протиправними та підлягають скасуванню, так як дані земельні ділянки вже передані в оренду ТОВ "Хлібороб", зареєстровані впродовж 2012 року і станом на сьогодні перебувають в його оренді. Вказує, що державну реєстрацію договорів оренди землі, державних актів на право власності на землю до 01.01.2011 р. здійснював Андрушівський районний відділ Житомирської регіональної філії "Центру ДЗК", відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 р. №174, який здійснював державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, 3-я особа у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" також звернулось до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідач, всупереч безпідставному твердженню адміністративного суду, належним чином перевірив наявність зареєстрованих прав на земельні ділянки та пересвідчився у відсутності перешкод для ухвалення ним оскаржуваних рішень про проведення державної реєстрації договорів оренди.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2011р. між ОСОБА_5 (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендатор) укладено два договори оренди земельних ділянок (а.с.25,26,28,29), відповідно до яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степківської сільської ради.

Між ОСОБА_6 (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 15.06.2007 р. (а.с.22,23), відповідно до п.1 даного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степківської сільської ради.

15.07.2007 р. між ОСОБА_7 (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендатор) укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.18,19), предметом якого є приймання в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степківської сільської ради.

22.06.2007 р. між ОСОБА_8 (орендодавець) та СТОВ "Хлібороб" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.15,16), відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степківської сільської ради.

Дані договори укладено на 10 років, після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

25.04.2016 р. приватним нотаріусом Люлевич Анатолієм Івановичем Новоград-Волинського районного округу, прийняті рішень про державну реєстрацію договорів оренди на вищезазначені земельні ділянки, а саме:

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29471902 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ "Жива нива";

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29472665 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ "Жива нива";

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29474919 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ "Жива нива";

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29474544 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ "Жива нива";

- Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29472989 від 29.04.2016 р., про державну реєстрацію Договору оренди землі б/н укладеного між ОСОБА_7 та ТОВ "Жива нива".

Ухвалюючи постанову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення приватного нотаріуса Люлевича А.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: №29474544 від 29.04.2016р., №29474919 від 29.04.2016р. підлягають скасуванню, як протиправні, через подвійну реєстрацію земельних ділянок, а в скасуванні іншої частини рішень відмовив так як позивач у 2012 році у визначений спосіб та порядок не провів належної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, які належать ОСОБА_7 і ОСОБА_5, а тому реєстрація їх у 2016 році не є подвійною.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Після вчинення дій відповідачем-нотаріусом виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у спосіб, визначені у ст.152 Земельного кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України, а також у відповідності до ст.15 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 152 Земельного кодексу України визначає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Спосіб захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки передбачений ч.3 ст.152 Земельного кодексу України та здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, у відносинах, які склалися між сторонами, відповідачем фактично прийнято рішення, які стосуються державної реєстрації переходу права оренди землі від одної юридичної особи до іншої, а тому предметом даного позову є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, що не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Така правова позиція відповідає правовій позиції, яка висловлена у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі № 21-41а16|826/4858/15 "Про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання протиправними дій, скасування запису".

Згідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративного суду, його розгляд повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства, а тому згідно з п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України слід закрити провадження у справі, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", Товариства з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "22" серпня 2016 р. скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" жовтня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" с.Степок,Андрушівський район, Житомирська область,13421

3- відповідачу/відповідачам: Приватний нотаріус Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Люлевич Анатолій Іванович АДРЕСА_3

4-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жива Нива" - вул.Андрушівська,9,с.Стара Котельня,Андрушівський район, Житомирська область,13413

5- представнику позивача - Сачок А.В., АДРЕСА_1

6 - представнику третьої особи - Орєхов Роман Васильович, АДРЕСА_2,