Справа № 521/13461/16-а
Суддя: Поліщук І. О.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/521/298/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси від 14.04.2016 року №1821 про відмову в призначені їй, ОСОБА_1 пенсії за віком, а також зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси призначити їй, ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ч.3 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 07.04.2016 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона, ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_2 та виховувала його до досягнення ним повноліття. У 1996 році у сина було виявлено пухлину лівої гемісфери мозочка. Після видалення пухлини, згідно з медичним висновком № 6 від 20.05.1997 року син позивачки був визнаний дитиною-інвалідом з дитинства до 16 років за наслідками видалення пухлини лівої гемісфери мозочка. Згідно з актом огляду МСЕК №022418 ОСОБА_2 було встановлено другу групу інвалідності і вказано причину інвалідності - з дитинства. Згідно з актом огляду МСЕК №070009 ОСОБА_2 було встановлено третю групу інвалідності безстроково і вказано причину інвалідності - з дитинства. 07.04.2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, однак Рішенням №1821 від 14.04.2016 року їй було відмовлено у зв'язку з тим, що не було надано висновок про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Вважаючи, що такі дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують та обмежують її права на отримання пенсії, передбаченої діючим законодавством України, вона вимушена звернутись з наступним позовом до суду.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти адміністративного позову. В своїх запереченнях представник відповідача зазначила, що у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). Медичний висновок на дитину-інваліда з дитинства позивачці видано 20.05.1997 року, таким чином позивачкою не здійснювалося виховання інваліда з дитинства до встановленого законом віку, оскільки відповідний статус дитині встановлено після досягнення шестирічного віку.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого з 20 травня 1997 року визнано інвалідом з дитинства у віці до 16 років, позивачка з ним проживає та доглядає за ним.

Згідно медичного висновку на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства у віці до 16 років № 6 від 20.05.1997 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, захворювання: стан після видалення пухлини мозочка, тобто з 12 років.

Згідно з витягу із акту огляду у МСЕК № 022418 ОСОБА_2, 1984 року народження, дата огляду: 19.06.2001 року, група інвалідності: друга, причина інвалідності: з дитинства.

Згідно з витягу із акту огляду у МСЕК ОСОБА_2, 1984 року народження, дата огляду: 22.08.2005 року, група інвалідності: третя, причина інвалідності: з дитинства, безстроково.

Управлінням Пенсійного фонду України ОСОБА_2 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 інваліда з дитинства 3 групи довічно.

07.04.2016 року позивачка звернулась до УПФ України в Малиновському із заявою про призначення їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, однак Рішенням №1821 від 14.04.2016 року відповідач відмовив позивачці в призначенні пенсії у зв'язку з тим, що не було надано висновок про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно пункту 3 Розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, до прийняття відповідного закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 року № 183 встановлено, що залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групи інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання; поранення тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного (чотирнадцятирічного) віку, з 01.01.2006 - шестирічного (чотирнадцятирічного) віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Відповідно до п. 25 зазначеного Порядку, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

Вищенаведеними нормами матеріального права не встановлене право на призначення дострокової пенсії лише матерям, дітям яких інвалідність встановлена до досягнення ними шестирічного віку.

Судом встановлено, що син позивача являється інвалідом з дитинства до 16 років, потребував і потребує догляду і контролю у зв'язку з його захворюванням, позивач має 18 років 3 місяці 20 днів стажу та досягла 53 років, що не оспорюється сторонами, і тому відповідно має право на призначення пенсії за віком, згідно частини 3 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог... якщо це необхідно для повного захисту прав свобод чи інтересів...

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно нормами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана ВР України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відтак відповідач безпідставно вимагає від позивачки надання висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що її син повинен мати медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про правомірність заявлених позовних вимог та їх задоволення.

Щодо доводів відповідача, викладених у письмових запереченнях, про необхідність застосування при розгляді даного спору постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 року, від 02.12.2014 року суд зазначає, що за приписами статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд відступає від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.05.2014 року з огляду на те, що в ній застосовані положення пункту 2.18 Порядку №22-1, який втратив чинність на час виникнення спірних правовідносин у цій справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 07.04.2016 року, то пенсія підлягає перерахунку з 01.04.2016 року.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України суд вважає за необхідне присудити на користь позивачки понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9-11, 70, 99, 159-163, 167, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 1821 від 14.04.2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як матері дитини-інваліда з дитинства відповідно до пункту 3 частини 3 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2016 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена учаниками процессу до Одеського апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів.

Головуючий:

"27" жовтня 2016 р.