Справа № 182/4294/16-а
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4294/16-а
Провадження № 2-а/0182/153/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.10.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Рунчевої О.В., секретаря -Власенко Ю.В., за участю позивача - ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника Нікопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - ОСОБА_4, представника Нікопольського територіального центру соціального обслуговування - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Нікопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Нікопольського територіального центру соціального обслуговування соціальних послуг про визнання дій незаконними, стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом в якому просив суд стягнути на його користь з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 20 000 гривен та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн;

- визнати дії директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради про відмову тимчасової його реєстрації місця проживання за адресою соціальної установи - м. Нікополь, вул. Чубаря, 25 -а незаконними;

- визнати дії начальника Нікопольського районного відділу Державної міграційної служби щодо відмови у його тимчасовій реєстрації за адресою спеціалізованої установи - Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради в м. Нікополі по вул. Чубаря, 25-а незаконними;

- повернути суму штрафів йому - ОСОБА_1 ОСОБА_2 в сумі 510 грн., ОСОБА_3 в сумі 340 грн;

- повернути йому сплачений судовий збір у сумі 551, 20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Він народився і прожив в ОСОБА_6. В 2015 році він пересилився на територію України до міста Нікополь.

21 грудня 2015 року йому була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 117407. Оскільки власного житла в Україні у нього немає, житла в в якому він мав би можливість зареєструватись, також не має, він звернувся до Пункту обліку бездомних осіб при Нікопольському територіальному центрі обслуговування (надання соціальних послуг).

15 січня 2016 року він отримав посвідчення № 222 про взяття на облік в пункті обліку бездомних осіб при Нікопольському територіальному Центрі соціального обслуговування (центру), як особа, що не має постійного місця проживання, та отримав дозвіл на реєстрацію місця перебування за юридичною адресою установи м. Нікополь, вул. Чубаря, 25-а, з 15 січня 2016 року по 15 липня 2016 року.

Після отримання цього документу він у встановлений п.2.1.розділу 2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документу, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року № 2109/22241 (далі Порядок реєстрації) в десятиденний строк звернувся до Нікопольського районного відділу ДМС для реєстрації місця свого проживання за адресою центру.

22 січня 2016 року його заяву про його реєстрацію за адресою соціальної установи, як особи, що не мала постійного місця проживання, отримав виконуючий обовязки начальника Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області - ОСОБА_4. До своєї заяви про реєстрацію він надав усі необхідні копії документів, зазначені в п.2.2. Порядку реєстрації.

Жодних нарікань з приводу наданих ним документів не виникло. Проте 01 лютого 2016 року йому був направлений лист від 01 лютого 2016 року №242, підписаний начальником Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в якому йому повідомили, що Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області не може здійснити реєстрацію місця проживання його в центрі.

Також в листі зазначалося, що пункт обліку бездомних осіб при Нікопольському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) сприяє у тимчасовій реєстрації місця перебування.

05 травня 2016 року він звернувся для сприяння у його тимчасовій реєстрації до Центру. На його звернення він отримав лист від 05 травня 2016 року №169, яким його знову направили до Нікопольського РВ ГУДМС для здійснення реєстрації.

Вважає, що дії начальника Нікопольського РВ ГУДМС є незаконними, порушують його конституційні права, йдуть у розбіг з вимогами чинного законодавства України, оскільки відповідно що вимог п.1.3 Порядку реєстрації, реєстрація перебування осіб повинна здійснюватись в день подання особою документів. Його заява про реєстрацію була надана до реєстраційного органу 22 січня 2016 року. Скаргу з приводу його реєстрації було направлено 25 січня 2016 року до Нікопольського РВ ГУ ДМС.

Крім того, згідно вимог ч.1 ст.6-1 Закону Україні „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, бездомні та інші особи, які не мають постійного місця проживання, реєструються за адресою спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, створених органами місцевого самоврядування. Такою соціальною установою в м. Нікополі є Територіальний центр соціального обслуговування, (надання соціальних послуг).

01 лютого 2016 року йому був направлений лист начальника Нікопольського РВ ГУДМС, в якому не зазначено жодних законних підстав для відмови в реєстрації його місця перебування за юридичною адресою соціальної установи, як особа, яка не мала постійного місця проживання. Не зазначено, що він не надав необхідних документів, що надані ним документи видані з порушенням вимог, які надано до них по формі і змісту. Ніякого мотивування відмови у реєстрації відмова не містила. Просто йому відмовили у реєстрації, не пояснюючи її причини.

Також вважає, що незаконним є дії директору спеціалізованої соціальної установи ОСОБА_8, щодо відмови у сприянні тимчасової реєстрації його місця перебування за адресою Центру.

Згідно ч.2 ст.6-1 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, подання заяви про реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання бездомних осіб у порядку і строки, встановлені цим законом, покладається на відповідну спеціалізовану соціальну установу, заклад соціального обслуговування та соціального захисту.

Директор центру не подала таку заяву до реєстраційного органу про його реєстрацію, (видала йому особисто), тим фактично відмовилась сприяти у його тимчасовій реєстрації за юридичною адресою соціальної установи, переклавши на нього виконання своїх обовязків.

При цьому жоден з відповідачів фактично не розяснив його прав. Вони, просто направили його один до одного, посилаючись про необхідність вирішення питання іншою посадовою особою.

Із-за бюрократичного ставлення до нього відповідачами він досі позбавлений можливості влаштуватись на роботу або до центру зайнятості населення, отримувати соціальну допомогу. Він позбавлений права на працю, передбаченого Конституцією України.

Таким чином, вважає дії відповідачів незаконними та такими, що порушують його права.

12 травня 2016 року органи місцевого самоврядування м. Нікополь направили його до Нікопольського районного Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області за адресою: м. Нікополь, вул. Микитинська, 5.

Посадові особи міграційної служби паспортного столу м. Нікополь склали на нього і на його дружину постанови і протоколи.

Вважає, що дії паспортного столу були протиправними, але оскільки донька моєї дружини ОСОБА_9 та неповнолітні діти, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, живе у м. Вишгороді Київської області, у них не було іншого варіанту і вони заплатили штрафи: ОСОБА_1 - 510 грн., ОСОБА_3- 340 грн., а також банківські послуги.

Позивач та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні, викладені в адміністративному позові обставини та позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Представник Нікопольського територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 не визнала та просила в позові позивачу відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 грудня 2015 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано до Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заяву на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, як особою що прибула в Україну з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України. В заяві позивачем була зазначена адреса, за якою він буде проживати після отримання посвідки на тимчасове проживання (м. Нікополь, вул. Успенського, 25-а (а.с.35).

Разом із заявою для оформлення посвідки на тимчасове проживання до територіального підрозділу ДМС ОСОБА_1 ОСОБА_2 були надані документи визначені переліком, клопотання (подання) приймаючої сторони - ОСОБА_3, яка перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 ОСОБА_2 ( а.с. 36).

Поданою заявою ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтвердив, що має достатньо коштів для покриття витрат, повязаних з проживанням в Україні та виїздом, зобовязався після закінчення терміну дії посвідки (у разі скасування раніше виданої посвідки) протягом семи днів з дня закінчення терміну дії посвідки (протягом місяця з дня скасування посвідки) знятися з реєстрації місця проживання та виїхати з території України.

Також позивач підтвердив що йому відомо, що за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні передбачена адміністративна відповідальність за статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також що неправдиві відомості, подані ним у заяві, можуть бути причиною відмови у видачі (скасування раніше виданої) посвідки на тимчасове проживання (а.с.35).

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 було оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні (а.с. 37-38), яку ОСОБА_1 ОСОБА_2 14 січня 2016 року було видано особисто під розписку (а.с. 37).

Під час отримання посвідки позивачеві ОСОБА_1 ОСОБА_2, було розяснено порядок реєстрації місця проживання та те, що позивач зобовязаний протягом десяти днів зареєструвати місце проживання (а.с.37).

22 січня 2016 року позивачем на адресу Виконуючого обовязки Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було подано заяву в якій він просив зареєструвати його за адресою спеціалізованої установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради по вул. Чубаря, 25-а в м. Нікополі (а.с.6).

Одночасно 22 січня 2016 року ОСОБА_1 на адресу Виконуючого обовязки Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було подано ще одну заяву про реєстрацію його місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 39-40).

Вищевказані заяви позивача було розглянуто начальником Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та позивачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 за вих. 1234/242 від 01 лютого 2016 року було надано розяснення щодо реєстрації місця перебування за юридичною адресою спеціалізованої установи територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради в м. Нікополь по вул. Чубаря, 25-а (а.с. 48).

Також за вих. 1234/255 від 03 лютого 2016 року позивачеві було надано розяснення щодо реєстрації його місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а (а.с.44).

Відповідно до пункту 3.10. Наказу МВС України № 681 від 15 липня 2013 року, іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідки, повинні зареєструватися за місцем проживання, і лише в разі зміни місця проживання - перереєструватися в порядку, установленому статтею 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983» також визначено що іноземець та особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - перереєструвати в порядку, встановленому Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме статтею 3, зазначались чіткі визначення термінів місця перебування та місця проживання.

Оскільки Нікопольський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) - Пункт обліку бездомних громадян, відповідно до п. 16 Положення про Нікопольський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) сприяє виключно у тимчасовій реєстрації місця перебування, суд вважає, що відповідачем Нікопольським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області правомірно було відмовлено позивачеві у здійсненні реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 а.

Крім того, судом встановлено, що визначення законного права на реєстрацію та здійснення реєстрації не входить до компетенції територіального центру, у звязку з чим, позовні вимоги позивача в частині визнання дій директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради про відмову тимчасової його реєстрації місця проживання за адресою соціальної установи - м. Нікополь, вул. Чубаря, 25 -а незаконними є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, висловленої у пункті 5 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами від 25.05.2001), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяної позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що обов'язок доказування у даній справі щодо завдання моральної шкоди покладається саме на позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Проте, як установлено судом, ні позивачем ні його представником не надано доказів того, що позивачеві відповідачами було завдано моральної шкоди в розумінні правової позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові Пленуму №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 в цій частині також не підлягають задоволенню.

Крім того, судом не встановлено, що позивачеві діями відповідачів була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 20 000 грн.

Що стосується позовних вимог позивача про повернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 суми штрафу в розмірі 510 грн. суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що Постановою ПН МДН 101843 від 12 травня 2016 року, складеною Начальником Нікопольського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. В постанові встановлено, що громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_1 ОСОБА_2 проживає на території України без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, чим порушив п.1 ст. 23 Закона України „Про правовий статус іноземців та ОБГ, п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (а.с.13).

Постанова позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_2 не оскаржувалася, набула чинності, позивачем добровільно був сплачений штраф у розмірі 510 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.17), у звязку з чим вимоги позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про повернення суми штрафу ОСОБА_3 у розмірі 340 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не стосуються по своїй суті даного спору.

Враховуючи те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 було відмовлено, то не підлягає стягненню з відповідачів судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, що відповідає положенням ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9-15, 19,94, 159-163, 167 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 ОСОБА_2 в задоволенні позову до Нікопольського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Нікопольського територіального центру соціального обслуговування соціальних послуг про визнання дій незаконними, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

На постанову може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Повний текст постанови буде виготовлений через п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя: ОСОБА_10