Справа № 2а-11152/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2011 року № 2а-11152/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтолізинг"
про стягнення заборгованості у розмірі 22 904,50 грн.
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтолізинг» про стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтолізинг»на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів за 2009 рік, у розмірі 21 065,38 грн. та пені у розмірі 1 839,12 грн., що разом складає 22 904,50 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991 № 875-ХII для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 20 вказаного Закону підприємства (об'єднання), установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 зазначеного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких використовується наймана праця, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, роблячи посилання на те, що у 2009 р. ним було працевлаштоано 1 особу (інваліда), кількість працюючих інвалідів у 2009 р. повністю відповідала нормам Закону України № 875-ХII. Відповідач вважає, що підприємством було вжиті всі можливі заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів і виконання нормативу робочих місць для інвалідів, встановленого ст. 19 Закону №875.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів було проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтолізинг» за період 2007р.-2009 р. За результатами перевірки складено Акт №14-П11 від 31.01.2011 р. (надалі по тексту Акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтолізинг»11.03.2010 р. зареєстроване у відділенні, звіт по формі №10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів»за 2009 р. надано своєчасно, звіт за 2007 р.-2008 р. не надано своєчасно, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів не виконано.

Згідно звіту відповідач вказав, що середньооблікова чисельність працівників облікового складу підприємства у 2009 році становила 13 осіб, в якому зазначено що з них працюючих інвалідів 1.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991 № 875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»передбачає, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Законодавством України щодо працевлаштування інвалідів та осіб із обмеженими фізичними можливостями не передбачено обов'язку підприємств здійснювати самостійний пошук інвалідів для працевлаштування. Статтею 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено лише обов'язок підприємств інформувати державну службу зайнятості щодо наявності робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також звітувати перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, тобто обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Судом встановлено, що відповідачем було працевлаштовано гр. ОСОБА_1О, якій встановлено ІІ групу інвалідності.

Отже, відповідачем вжито усіх необхідних заходів для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Разом із тим відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції (в т.ч. і штрафи) - один із правових засобів відповідальності у сфері господарювання, яка відповідно до ст. 216 ГК України застосовується за правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 216 ГК України передбачає, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій і держави.

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення. Учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Виходячи із норм законодавства, склад господарського правопорушення, відповідальність за яке передбачає застосування штрафних санкцій, включає в себе два елементи: наявність протиправної поведінки та вини.

У діях Відповідача відсутній склад господарського правопорушення у повному обсязі. Відповідач дотримався усіх безумовних своїх обов'язків, передбачених законодавством (зареєструвався у Фонді соціального захисту інвалідів, створив робочі місця для інвалідів, регулярно повідомляв про наявність робочих місць для інвалідів районний центр зайнятості, подавав звіт Позивачеві), та вчинив усі залежні від нього дії для виконання умовних обов'язків, які залежать від наявності конкретних інвалідів, які мають бажання та змогу працювати.

Крім того, суд звертає увагу на п. 4.4 Рекомендації Президії Вищого адміністративного суду України від 14.04.2008 р. № 07.2-10/2 «Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування», якщо при розгляді справи буде встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно вважати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовляти в позові.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 04.07.2011 р. по справі № 21-166а11 та в Постанові Верховного суду України від 20.06.2011 р. по справі № 21-60а11.

Отже відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено вимог чинного законодавства та рішення про застосування до нього господарської санкції є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набуває законної сили в порядку статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук