Справа № 806/1896/16
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м.Житомир справа № 806/1896/16

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О. В.,

за участю: позивача та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.09.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2016, якою зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 31.05.2016 відповідно до Закону України "Про безоплатну правову допомогу". Підставою для винесення даної постанови була відсутність у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру стягувача. Позивач вважає постанову від 16.09.2016, такою, що винесена з порушенням норм законодавства, а тому просить, скасувати оскаржувану постанову та зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови суду від 03.08.2016.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві позов просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволенню позову з наступних підстав.

Як встановлено судом 03.08.2016 Житомирським окружним адміністративним судом винесено постанову, якою зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 31.05.2016 відповідно до Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

16.09.2016 держаним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання даної постанови, оскільки у виконавчому листі був відсутній індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача.

Відповідно п.3 ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить на користь висновку, що зазначення у виконавчому документі ідентифікаційного номеру стягувача є правом органу, який видав виконавчий документ, а не його обов'язком. Крім того, слід зазначити, що п.3 ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що дані визначені цим пунктом зазначаються у виконавчому документів, лише у разі, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Тобто, у даному випадку державний виконавець не позбавлений права самостійно одержати ідентифікаційний номер стягувача незалежно від того, чи вказана така інформація у виконавчому документі або чи надана вона стягувачем.

Також суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію", конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

В абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року N 5-зп вказано, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Отже, інформація стосовно індивідуального ідентифікаційного номера особи є конфіденційною, яка поширюється лише за її згодою.

З огляду на викладене, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.09.2016 року підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов'язання Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження, то суд з цього приводу зазначає наступне.

Слід відмітити, що питання про відкриття виконавчого провадження регулюється Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним законом та регулює примусове виконання рішень, яке покладається на виконавчу службу, а тому компетенція суду в цьому випадку не поширюється.

Як вбачається зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, позовна вимога щодо Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16 вересня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та скасувати її.

В решті позовних вимогах відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 31 жовтня 2016 р.