Справа № 819/310/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Справа № 876/3476/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання до вчинення дій,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, у березні 2016 року звернулася в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та просила зобов'язати відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідачем в порушення норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перераховано суми валютного вкладу позивача в ПАТ «КБ «Надра» за курсом нижчим, ніж встановлено Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації. Відтак, позивач недоотримала кошти після закінчення терміну дії договору.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року в справі №819/310/16 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року в справі №819/310/16 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи та застосовано норми матеріального права.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі закрити. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір НОМЕР_1 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+» у доларах США. За умовами договору Банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США на строковий депозитний рахунок та зобов'язується виплатити проценти за його користування за ставкою 10,5 процентів річних. Строк договору - 12 місяців від дати надходження вкладу на вкладний рахунок, на умовах автоматичного продовження строку дії вкладу на такий самий період. Відповідно 02.07.2014 року строк дії цього вкладу було продовжено до 02.07.2015 року.

Також, 17.07.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» укладено ще один договір 1978927 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+» у доларах США. За умовами договору Банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 1 047,00 доларів США на строковий депозитний рахунок та зобов'язується виплатити проценти за його користування за ставкою 12 процентів річних. Строк договору - 6 місяців від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок, на умовах автоматичного продовження строку дії вкладу на такий самий період. Відповідно 17.01.2015 року строк дії цього вкладу було продовжено до 17.07.2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26, згідно з яким в ПАТ «КБ «Надра» з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» по 05.06.2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», виконавчою дирекцією Фонду 05.06.2015 року прийнято рішення № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно цього рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05.06.2015 року до 04.06.2016 року включно.

Станом на 05.06.2015 року загальна сума депозиту та нарахованих відсотків по вкладу ОСОБА_2 складала 11 892,79 доларів США, а саме: 10 808,50 доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_1 та 1 084,29 доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_2.

19.06.2015 року ОСОБА_2 здійснено виплату Фондом гарантованої суми відшкодування вкладів в розмірі 200 000,00 грн.

08.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась до уповноваженої особи Фонду із письмовою заявою про включення її вимог з виплати залишків коштів по депозитах, що перевищує суму гарантованого відшкодування, до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Станом на 31.07.2015 року загальна сума депозиту та нарахованих відсотків до сплати після списання частини вкладу в користь Фонду складала 846,75 доларів США, а саме: 268,73 доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_1 та 578,02 доларів США на депозитному рахунку НОМЕР_2.

Уповноважена особа Фонду листом від 14.12.2015 року № 22-7-31803 повідомила ОСОБА_2 про визнання її кредитором ПАТ «КБ «Надра» та включення кредиторських вимог до 4 черги на суму 17 786,79 грн.

Не погоджуючись з розміром акцептованої суми кредиторських вимог, ОСОБА_2 звернулась за поясненнями, на що отримала інформацію про те, що при виплаті коштів застосовувався курс в розмірі 1 799,9763 грн. за 100 долар США, тобто курс, встановлений Національним банком України о 14:00 год. 05.02.2015 року, який діяв до 14:00 год. 06.02.2015 року.

Враховуючи, що перерахування суми валютного вкладу ОСОБА_2 здійснено за курсом встановленим Національним банком України на 05.02.2015 року в розмірі 17,999763 грн. за 1 долар США, в той час як тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» запроваджено саме з 06.02.2015 року, в цей день встановлено курс в розмірі 23,13058 грн. за 1 долар США, що в подальшому, на думку позивача, призвело до зменшення суми акцептованих кредиторських вимог, остання звернулася з відповідним позовом до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 лютого 2016 року №21-4846а15, постанові від 15 червня 2016 року №21-286а16.

Керуючись ст.157, ч.3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року скасувати та провадження в справі №819/310/16 - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Повний текст виготовлено 24.10.2016 року