Справа № 161/10935/16-а
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/596/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Негодюк Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку адміністративний позов ОСОБА_2 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

23.08.2016 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ЛО УПФ України Волинської області про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивує тим, в липні 2016 року звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Однак, рішенням від 28.07.2016 № 56 їй було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються (перераховуються) відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». При чому у вказаному рішенні не зазначено наявну у неї вислугу років на день звернення за призначенням пенсії, підтверджено загальний страховий стаж 33 роки 7 місяців 14 днів, а також не вірно визначено її стаж роботи на посадах прокурорів, не зараховано половини строку її навчання у вищому юридичному закладі з 01.09.1985 по 26.06.1989.

Просила визнати протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, зобов'язати відповідача зарахувати до вислуги років половину строку навчання у вищому юридичному закладі денної форми навчання - Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 по 26.06.1989, що становить 1 рік 10 місяців 28 днів, а також стаж роботи на посадах прокурорів, зобов'язати відповідача призначити та нарахувати пенсію за вислугу років з 22.07.2016, тобто з моменту звернення.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечила. Суду пояснила, що у призначенні пенсії позивачу було відмовлено в зв'язку зі змінами в законодавстві, відповідно до яких з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються. Разом з тим, зазначила, що оскільки в призначенні пенсії за вислугу років було відмовлено в цілому, обставини обчилення стажу не досліджувалися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням. Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора ті утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2016 позивач звернулась до ЛО УПФ України Волинської області з письмовою заявою та відповідними документами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням від 28.07.2016 № 56 ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються (перераховуються) відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» (а.с.10).

Одночасно позивача поінформовано про те, що в ході розгляду документів було встановлено, що згідно поданих документів загальний страховий стаж становить 33 роки 7 місяців 14 днів, з них 20 років 6 місяців 20 днів на посадах прокурорів.

Разом з тим, як вбачається з пояснень представника відповідача обставини щодо обрахування стажу для призначення позивачу пенсії за віком не досліджувалося, оскільки в призначенні пенсії було відмовлено у зв'язку з втратою чинності відповідними нормами Закону України «Про прокуратуру» та не прийняттям нових законів, що регламентують призначення спец пенсій. В зв'язку з чим, як вбачається з оскаржуваного рішення (а.с.10) починаючи з 01.06.2015 органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не призначаються.

На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 та з 1 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України. Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте з 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86).

Будь які зміни до ст. 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Отже, положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Коституція України згідно статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Коституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Коституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Коституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Коституційного Суду України від 06.07.199 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічною є практика Європейського суду з прав людини, яка є обов'язковою до застосування з огляду на вимоги ст.ст. 5, 8, 9 КАС України щодо недопустимості звуження існуючих прав і свободгромадянина.

За правилами ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов та надані в поясненнях, щодо неможливості призначення пенсії пенсії за вислугу років та застосування ст.86 Закону України «Про прокуратуру» спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Згідно з ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, в тому числі, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою, а також, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Так, у своїй постанові від 22.04.2014 Верховний Суд України зазначив, що вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення. Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю.

Так, у Постанові від 22.04.2014 Верховний Суд України зазначив, що вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Наявність страхового стажу, за період роботи в органах прокуратури підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с. 11,12).

В період з 1985 року по 1989 рік позивач проходила навчання в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського, який є вищим навчальним закладом освіти, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 та відповідним записом у трудовій книжці 9 (а.с. 8,11 зворот).

Згідно ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» України від 05.11.1991 № 1789-ХII «Про прокуратуру» до спеціального стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років, було передбачено зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Як слідує з роз'яснень, які містяться в п.3.2. Рекомендацій Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», період роботи на посаді стажиста помічника прокурора та половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство» підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Тобто, половина строку навчання у вищому юридичному закладі та всі періоди роботи на прокурорських посадах, мають суттєве значення і повинні бути враховані при обрахуванні наявної вислуги років і оформленні пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що слід визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років позивачу; зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі поданої заяви від 22.07.2016.

Крім того, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 11, 14, 70, 71, 72, 86, 158-163, 167, 181, 255 КАС України, на підставі ст. ст. 11, 22, 58 Конституції України, ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», рішень Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького об'єнаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ на підставі заяви про призначення пенсії від 22 липня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду Волинської області на користь ОСОБА_2 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій