Справа № 826/9334/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2016 року № 826/9334/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ТОВ "Медіа Планета" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Медіа Планета» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.03.2016 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 15.03.2016 №15/26-15-14-04-04-10/35647516 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Медіа Планета» з питань правильності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при проведенні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «БТС Інвест» за період з 01.12.2014 по 3101.2015, ТОВ «Профпідряд» за період з 01.02.2015 по 31.03.2015, ТОВ «Аніан» за період з 01.04.2015 по 30.04.2015, ТОВ «Ветавія» за період з 01.05.2015 по 31.05.2015, ТОВ «Латель» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015» є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Представником відповідача було заявлено клопотання про допит свідків, проте судом змінено порядок вирішення справи та ухвалено про завершення розгляду без допиту свідків, оскільки запропоновані відповідачем обставини можуть бути встановлені й іншими матеріалам справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Медіа Планета» з питань правильності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при проведенні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «БТС Інвест» за період з 01.12.2014 по 3101.2015, ТОВ «Профпідряд» за період з 01.02.2015 по 31.03.2015, ТОВ «Аніан» за період з 01.04.2015 по 30.04.2015, ТОВ «Ветавія» за період з 01.05.2015 по 31.05.2015, ТОВ «Латель» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, за результатом якої складено акт від 15.03.2016 №15/26-15-14-04-04-10/35647516 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижений податок на прибуток за 2014 на загальну суму 292 093 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та занижений податок на прибуток на загальну суму 2 012 280 грн.; п. 198., п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість на загальну суму 2 126 353 грн та завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 24 Податкової декларації з податку на додану вартість) на загальну суму 434 063 грн., завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду (р. 19 податкової декларації з податку на додану вартість) на загальну суму 357 287 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 29.03.2016:

- № за платежем податок на прибуток підприємств створених за участі іноземних інвесторів на загальну суму 2 880 466 грн. (за основним платежем 2 304 373 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 576 093 грн.),

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 189 530 грн. (за основним платежем 3 126 353 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 063 177 грн.),

- №, яким зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість на 434 063 грн.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме: зареєстровані кримінальні провадження відносно ТОВ «Профпідряд» №0000016 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28. Ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 212 КК України; кримінальне провадження відносно ТОВ «Аніан» №0000112 від 27.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, №0000235 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, якими встановлено використання печаток суб'єктів господарської діяльності з метою формування незаконного кредиту, підробка документів, створення транзитних підприємств. Керівники названих підприємств підписували документи від імені підприємств, заперечуючи свою причетність до їх діяльності та реєстрації.

Отже, безтоварність спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан» податкова інспекція обумовлює реєстрацією цих товариств на підставних осіб. Однак порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

Обставини щодо виконання спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан» не досліджувалися у кримінальних провадженнях №0000016, №0000112, №0000235 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28. ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 06.07.2015 по справі №366/1623/15-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. ст 205 та ч. 1 ст 358 КК України, яким встановлено реєстрацію ТОВ «Салет» зазначеною особою без мети здійснення господарської діяльності.

Також, вироком Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2015 по справі №757/44864/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України та встановлено реєстрацію ТОВ «Профпідряд» зазначеною особою без мети здійснення господарської діяльності.

Проте, саме по собі здійснення зазначеними особами реєстрації названих товариств без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність його керівництва цими товариствами, установлена у названих кримінальних провадженнях, за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, були безпідставно визнані судами як доказ безтоварності спірних господарських операцій.

Що ж стосується посилання податкового органу на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені спірних контрагентів невстановленими особами, то слід зазначити, що платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені контрагентів підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання рекламних послуг та матеріалів у спірних постачальників.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено поняття витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім зміни капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковою умовою для врахування витрат для визначення об'єкта оподаткування є наявність первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків цих витрат.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «БТС Інвест» укладено договір від 28.11.2014 №28/11/2014 (т. 1 а.с.104-110) про надання послуг з проведення рекламних компаній відповідно до погоджених та затверджених додатків до цього договору.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії; акту прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних (т. 1 а.с. 111- 114).

Крім того, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Салет» укладено договір від 28.11.2014 №10/12 (т. 1 а.с.116-122) про надання послуг з проведення рекламних компаній відповідно до погоджених та затверджених додатків до цього договору.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії; акту прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с 123-125).

Також, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Профпідряд» укладено договір від 27.01.2015 № РS0488 (т. 1 а.с 126-133) про надання послуг з проведення рекламних компаній відповідно до погоджених та затверджених додатків до цього договору.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії; акту прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які долучено до матеріалів справи (т. 1 134-142) .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Аніан» укладено договір від 27.03.2015 №ЕХ2703-3 (т. 1 а.с. 143-149) про надання послуг з проведення рекламних компаній відповідно до погоджених та затверджених додатків до цього договору.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії; акту прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які долучено до матеріалів справи (т. 1 а.с. 150-152).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Ветавіа» укладено договір від 29.04.2015 №ЕХ2904-15 (т. 1 а.с. 153-160) про надання послуг з проведення рекламних компаній відповідно до погоджених та затверджених додатків до цього договору.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії; акту прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які долучено до матеріалів справи (т. 1 а.с 161-164).

Крім того, між позивачем та ТОВ «Латель» укладено договір від 30.06.2015 №ЕХ3006-15 (т. 1 а.с. 165-172) про надання послуг з проведення рекламних компаній відповідно до погоджених та затверджених додатків до цього договору.

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії; акту прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які долучено до матеріалів справи (т. 1 а.с 173-175).

Також, позивачем надано суду копії медіапланів проведення рекламних компаній та додатків до вказаних вище договорів, які долучено до матеріалів справи та в яких зазначено вид, формат, хоронометраж, строк, місце проведення рекламної компанії.

Надані позивачем первинні документи за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять інформацію про здійснені господарські операції.

Відповідачем на надано доказів порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеними контрагентами.

Згідно правової позиції висловленій у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, від 31.10.2014 року у справі № 21-318а14, законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Оскільки позивач за видом діяльності є рекламним агентством, отже придбання у вказаних контрагентів послуг з проведення рекламних компаній відповідає господарській діяльності позивача.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим висновок податкового органу щодо не правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по господарським операціям з ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Салет», ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан», ТОВ «Ветавіа», ТОВ «Латель» оскільки реальність таких підтверджується первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаних послуг у господарській діяльності позивача.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 198., п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення є безпідставними та неправомірними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

З урахуванням норм ч. 1 ст. 94 КАС України судовий збір в сумі 97 560,89 грн підлягає присудженню на користь ТОВ «Медіа Планета» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити позов.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.03.2016 №, № прийняті головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ТОВ «Медіа Планета» судовий збір в сумі 97 560, 89 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда