Справа № 2а-10515/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2011-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2011 року 10:58 № 2а-10515/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б. розглянувши справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1
до Управління у справах захисту прав споживачів у м,Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики
про скасування постанови від 21.06.2011, визнання дій неправомірними

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, в особі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, звернувся до Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про скасування постанови Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 21 червні 2011 року №001809/пром про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 стягнення у розмірі 25452 гривень, згідно з ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»; визнання неправомірними дії Управління у справах захисту прав 15.04.2011 року перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішення відповідача є необґрунтованим, безпідставним, таким, що не відповідає дійсності, оскільки Позивача було двічі притягнено до юридичної відповідальності одного виду (адміністративної), за одне і те ж правопорушення, перший раз 26 квітня 2011 року наклавши штраф в розмірі 170 гривень, а другий раз 21 червня 2011 наклавши штраф в розмірі 25452 гривні, що прямо заборонено ст. 61 Конституції України.

Відповідач до суду не зявився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України. Заперечень проти позову до суду не надавав.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли заперечення проти позовних вимог. В яких Відповідач проти позову заперечував та зазначає, що виносячи постанову про накладення стягнень, Управління діяло у відповідності до вимог передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Управлінням у справах захисту прав споживачів у м. Києві на підставі направлення на право проведення планової перевірки від 11.04.2011 р. №002168/0079 було проведено перевірку Позивача.

Спеціалістами Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві 15.04.2011 р. було проведено перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в магазині Кристал, за адресою: м. Київ, б-р Шевченка,10 на предмет дотримання законодавства про захист прав споживачів.

В акті перевірки зазначено, що під час перевірки якості та безпеки товару а також належної інформації про ювелірні вироби до реалізації пропонувалась ювелірна продукція забезпечена цінниками з позначенням роздрібних цін, без необхідної і доступної, достовірної інформації про товар, а саме, на зворотному боці товарного ярлика не зазначено форму огранки напівдорогоцінного каміння в золотарських виробах чим порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»та п. 17 Правил роздрібної торгівлі ювелірними та іншими виробами з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.

За результатами перевірки складено акт перевірки №001330 від 15.04.2011 року.

Фахівцями Управління було складено Постанову №001361/про від 26.04.2011 р. про адміністративне правопорушення, яким ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 170 грн.

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №82 від 25.05.2011 р. про сплату ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 170 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься звіт по акту перевірки №0011330 від 15.04.2011 р. про виправлення недоліків, які зазначені в Акті перевірки та Довідка надходження поданих ФОП ОСОБА_1 до Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві (відмітка Відповідача про отримання №01954 від 09.06.2011 р.).

Заступником начальника Управління 21.06.2011 року винесено постанову №001809/пром про накладення стягнень передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»на ФОП ОСОБА_1 в розмірі 25452 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві діє в межах повноважень, визначених ст. 26 Закону України "Про захист прав споживачів" та згідно Положення про Управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого Наказом Держспоживстандарту від 23.06.2009 р. № 229, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2009 р. за № 636/16652.

Центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів (Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики) і його територіальні органи в АРК, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери послуг і торгівлі, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські торговельні та інші приміщення цих суб'єктів.

Відповідно до пункту 5 Положення про територіальні органи, мають право: безперешкодно входити до будь-яких виробничих, складських, торговельних та інших приміщень суб'єктів господарської діяльності сфери торгівлі, громадського харчування і послуг для перевірки якості товарів (робіт, послуг), дотримання обов'язкових вимог щодо їх безпеки, а також дотримання правил торгівлі та надання послуг.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якого посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання.

У відповідності до абз. 4 п. 1.8 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також: додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 25.10.2006 №311 відповідно до якого посадові особи без направлення на проведення перевірки та службового посвідчення, що засвідчує посадову особу органу у справах захисту прав споживачів, не мають права на її проведення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»встановлено принцип неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю).

Згідно ст. 4 цього ж Закону, якою встановлено, що орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними»(надалі по тексту Закон України № 637), - державний пробірний контроль за якістю дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, виробів з них та матеріалів, що містять дорогоцінні метали, за виконанням операцій із зазначеними цінностями провадиться Міністерством фінансів України та підпорядкованими йому органами, які відповідно до нормативно-правових актів здійснюють державний пробірний контроль.

Таким органом державного контролю, що підпорядкований Міністерству фінансів України згідно постанови Кабінету Міністрів України № 732 від 28 квітня 2000 року (надалі по тексту постанова КМУ № 732) є Державна пробірна служба.

Положенням про Державну пробірну службу затвердженим постановою КМУ № 732, визначено, що Державна пробірна служба виконує контрольно-наглядові функції у сфері державного пробірного контролю, а також регулятивні та дозвільно-реєстраційні функції щодо фізичних та юридичних осіб, зокрема - проводить у межах своїх повноважень перевірки додержання суб'єктами господарювання вимог законодавства у процесі здійснення операцій з дорогоцінними металами (далі ДМ) і дорогоцінним камінням (далі - ДК), напівдорогоцінним камінням (далі НДК) виробами з них та матеріалами, що містять дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння.

Міністерство фінансів України керуючись абзацом 5 частини 1 ст. 16 Закону України № 637 прийняло наказ «Про затвердження Інструкції про порядок проведення перевірок щодо додержання законодавства України при здійсненні операцій з дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням»від 22 грудня 2008 р. № 1519 (надалі - Інструкція Мінфіну), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 березня 2009 р. за N 239/16255.

Пунктом 1.1 Інструкції Мінфіну встановлено, що ця інструкція, визначає порядок проведення Державною пробірною службою перевірок та обстежень щодо додержання законодавства України при здійсненні операцій з ДМ, ДК і НДК.

З аналізу вищезазначених норм Закону встановлено, що на Державну пробірну службу покладено обовязок про проведення перевірки дорогоцінних металів і дорогоцінних камінів, виробами та матеріалами, що містять дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння.

У відповідності до пп. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення поняттю «партія»(виробів з дорогоцінних металів) надано в Інструкції «Про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів»затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 20 жовтня 1999 року N 244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 грудня 1999 р. за N 874/4167, а саме - це вироби з дорогоцінних металів однієї проби та хімічного складу. Тобто, сума штрафу визначається від вартості виробів з дорогоцінних металів однієї проби та хімічного складу (партії товару).

Описані в акті перевірки ювелірні вироби мають різні проби та хімічний склад, а отже не є партією.

У відповідності до п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», визначення поняттю робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В акті перевірки не зафіксовано виготовлення ювелірних виробів або зміни їх властивостей.

Визначення поняттю «послуги»надано в ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Тобто, сума штрафу може визначатися від вартості наданого (переданого) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

В акті перевірки не зафіксовано факту продажу жодному споживачу ювелірних виробів.

З аналізу матеріалів справи та норм закону, судом встановлено, що в постанові не зафіксовано надходження партій товару (виробів з дорогоцінних металів однієї проби та хімічного складу), виконання для замовника роботи чи наданої споживачу послуги, то застосування норм ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»є не помилковим.

У відповідності до ч. 2 ст. 1891 Кодексу про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого порядку реалізації дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.

Даний порядок якраз і встановлений «Правилами роздрібної торгівлі ювелірними та іншими виробами з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1999 р. N 460.

Притягувати до відповідальності за порушення цих правил, має право згідно з ст. 2441 Кодексу про адміністративні правопорушення Голова державної пробірної служби чи його заступники.

Статті 1891,2441 являються нормами законодавства, що мають статус спеціальних, які регулюють правовідносини, повязані з порушенням правил роздрібної торгівлі ювелірними та іншими виробами з ДМ, ДК, НДК.

Крім того, встановлено, що в бірках міститься достатня інформація про товар та наявна ціна кожного товару.

З аналізу матеріалів справи суд приходить до висновку, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 виконуються вимоги законодавства.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо скасування постанови Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 21 червні 2011 року №001809/пром про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 стягнення у розмірі 25452 гривень підлягають задоволенню.

В частині щодо визнання неправомірними дій Управління у справах захисту прав під час перевірки 15.04.2011 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, суд відмовляє в задоволенні даних вимог, оскільки Позивачем не надано суду переконливих доказів в чому саме було порушено його права під час перевірки.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 21 червні 2011 року №001809/пром про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 стягнення у розмірі 25452 гривень.

3. В іншій частині відмовити.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук