Справа № 461/2561/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 р. Справа № 876/5125/16
Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М.,Запотічного І. І.

за участю секретаря Бедрій Х. П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Воробець І. Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року по справі № 461/2561/16 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14 квітня 2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 9 жовтня 2015 року №2063/20900/15.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач як декларант , виконав всі формальності, визначені митним законодавством , подавши для митного оформлення МД ІМ-40 ДЕ№209160000/2013/017283 на товари: одяг та взуття, що були у користуванні та знаходились у вантажному відсіку транспортного засобу. Вважає, що митний орган не дотримався вимог статей 9, 10, 247 КУпАП та порушив строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

У апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що обов'язковою ознакою вказаного правопорушення є намір особи неправомірно звільнитись від сплати митних платежів чи зменшити їх розмір. Також зазначає, що постанова у справі про порушення митних правил винесена через два роки після вчинення. Вказує, що, оскільки, спірне порушення не є триваючим, строк притягнення до відповідальності за нього на момент винесення оскарженої постанови уже закінчився.

В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення. Просили апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 жовтня 2013 року декларант ТОВ «Захід Імпорт» (ЄДРПОУ- 37363119, м.Львів, вул. Зелена, 149) ОСОБА_1 подав до митного оформлення МД ІМ-40 ДЕ №209160000/2013/017283 на товари: №1 «Одяг, що був у використанні, для подальшого використання не сортований з текстильних матеріалів, у змішаному вигляді зі ступенем зносу не більше 25% (2 та 3 категорії)»; товар №2 «Взуття, що використовувалося ( ступінь зносу 25 %) у змішаному вигляді, не сортоване (2 та 3 категорій)», які знаходились у вантажному відсіку транспортного засобу з р.н. LTM07210/LTM9J44. Для здійснення митного контролю та митного оформлення, на вищевказаний товар позивач надав CMR від 23 жовтня 2013 року б/н та Invoice від 23 жовтня 2013 року №15055.

Відповідно до Invoice від 23 жовтня 2013 року №15055 вартість товарів становить 21616,38 дол. США.

У графі 12 МД ІМ-40 ДЕ №209160000/2013/017283 від 30 жовтня 2013 - «Відомості про вартість» зазначено вартість товарів - 186881,13 грн. Платежі нараховані виходячи із даної вартості та становили 49261,87 грн, з них: ввізне мито - 9904,70 грн, ПДВ - 39357,17 грн.

27 листопада 2013 року митниця, у відповідності до норм пункту 8 статті 336 Митного кодексу України, застосувала одну із форм митного контролю, а саме направила в порядку, передбаченому Наказом Держмитслужби України від 6 липня 2005 року № 639, запит до митних органів Великобританії за вих. № 11.4/35-7592 для встановлення автентичності документів, поданих до митного оформлення.

24 липня 2015 року на адресу митниці, листом ДФС України від 17 липня 2015 року №26181/7/99-99-26-03-03-17, надійшла відповідь митних органів Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії від 24 червня 2015 року №МА 1310/2014. До відповіді митних органів Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії долучені копії наступних документів: митної декларації (MRN) № 13 GB10X4 від 24 жовтня 2013 року; Invoice від 23 жовтня 2013 року №15055; CMR від 23 жовтня 2013 року б/н.

Згідно копій документів, наданих митними органами Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, встановлено, що вартість товарів «ношений одяг та взуття», який знаходився у вантажному відсіку транспортного засобу з р.н. LTM07210/LTM9J44 становить 16327 фунтів стерлінгів (по курсу НБУ, станом на 30 жовтня 2013 року - 209 728,9 грн.)

Відповідно до службової записки Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Львівської митниці ДФС № 209160000/2013/017283 від 30 жовтня 2013 № 13-70-52-25/39-1247-ЕП різниця платежів сплаченими за МД №209160000/2013/017283 від 30 жовтня 2013 та нарахованими , з урахуванням даних митними органами Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, становить 6022,67 грн.

Постановою в справі про порушення митних правил № 2063/20900/15 від 9 жовтня 2015 року позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 18068 гривня 01 копійок.

Із аналізу зазначеної постанови зрозуміло, що позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру належних до сплати митних платежів на загальну суму 6022,67 грн, шляхом надання органу доходів і зборів документів, що містить неправдиві відомості визначення митної вартості товару, зокрема неправдиві відомості про фактурну вартість товару.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або за несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або за вчинення інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Нормами пункту 2 частини 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості щодо визначення митної вартості товарів, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини 8 статті 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору; 3) відомості про найменування країн відправлення та призначення; 4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари: найменування; звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; торговельна марка та виробник товарів; код товару згідно УКТ ЗЕД; найменування країни походження товарів, фактурна вартість товарів, митна вартість товарів тощо. 8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України; 9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 335 Митного кодексу України разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок та інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості.

У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про документи, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Статтею 260 Митного кодексу України передбачено, що якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання про подання Додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Відповідно до частини 8 статті 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій Декларації.

Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 266 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, відповідно до порядку, встановленого митний кодексом України; у випадках, визначеним цим кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього кодексу.

У разі самостійного декларування товарів декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Відповідно до Інструкції про порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документу, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 30 травня 2012 року № 651декларант зобов'язаний заявити точні відомості про товар у митній декларації.

Відповідно до частини 2 статті 459 Митного кодексу України, суб'єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Відповідно до частини 1 статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Таким чином, при розгляді справ про порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України та вирішення питання про строк накладення адміністративного стягнення необхідно з'ясувати питання про день коли було виявлено вказане правопорушення. За змістом статті 491 МК України вказане правопорушення може бути виявлено посадовими особами митниці безпосередньо (під час переміщення через митний кордон чи митного оформлення товарів тощо) або ж внаслідок офіційного письмового повідомлення про вчинення порушення митних правил, отриманого від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Згідно з підпунктом «б» пункту 1 Порядку направлення запитів до Державної митної служби України, до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого наказом Держмитслужби України від 6 липня 2005 року №639, передбачено, що цей Порядок застосовується при потребі здійснення запитів до митних служб іноземних держав у випадку, зокрема, наявності в митного органу України обґрунтованої підозри в можливості вчинення порушення митних правил, яку можна підтвердити або спростовувати лише шляхом отримання інформації від митної служби іноземної держави.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчинено дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів у сумі 6022,7 грн тобто заявлення у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару та надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що твердження апелянта про пропуск строку притягнення до відповідальності за порушення митних правил є помилковим.

Так, при визначенні початку перебігу такого строку слід звернути увагу на момент виявлення такого порушення.

Відповідно до матеріалів справи порушення виявлено за результатами аналізу відповіді на запит митного органу, яка надійшла 24 червня 2015 року. Враховуючи дату початку перебігу строку - строк притягнення до відповідальності за порушення митних правил на момент винесення оскарженої постанови не був пропущений.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року по справі № 461/2561/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Запотічний І. І.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2016 року