Справа № 826/7753/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2016 року № 826/7753/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2 малолітньої дитини ОСОБА_3 від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1
доДніпровської районної в місті Києві державної адміністрації
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, малолітня дитина ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1, звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в якому просять:

- визнати дії Дніпровського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 - протиправними;

- зобов'язати Дніпровський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві у встановленому порядку здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 із внесенням відомостей до паспортних документів.

У судовому засіданні 30.08.2016 неналежного відповідача - Дніпровський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві - замінено на належного - Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на порушення права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, передбаченого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивачам відмовлено у реєстрації за постійним місцем проживання у садовому будинку. У той же час, садовий будинок відповідає вимогам статті 379 Цивільного кодексу України щодо визначення поняття житла.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про те, що власником будинку - ОСОБА_1 - не було проведено процедуру переведення садового будинку в жилий, згідно з вимогами чинного законодавства. Зокрема, вказана процедура передбачена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02.09.2014 №1673-VII та Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №321.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 31.01.2002 №337 АЕІ №873249, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією державного акту на право приватної власності на землю від 01.04.2002 НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2).

На вказаній земельній ділянці зведено садовий будинок загальною площею 118,6 кв.м. з прибудовами, введений в експлуатацію згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровану департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 24.12.2015 №КВ3.

Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.03.2016 №158 вказаному будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.

Право власності на будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно з рішенням від 31.03.2016 №29043325 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00).

ОСОБА_1, а також його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4, звернулися до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві з заявами про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з попередніх місць реєстрації від 12.04.2016.

Адміністратором Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було відмовлено позивачам у задоволенні вказаних заяв з посиланням на пункт 11 абзацу 1 постанови Кабінету Міністрів від 02.03.2016 - не надано необхідних документів, а саме: відсутнє рішення про переведення садового будинку у житлове приміщення (стаття 8-1 Житлового кодексу УРСР, Закон України №1382-15 стаття 6).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з наданими суду копій заяв про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з попередніх місць реєстрації, підставою для відмови у реєстрації місця проживання за вказаною адресою є відсутність рішення про переведення садового будинку у жилий.

Станом на час звернення позивачів до органу реєстрації - 12.04.2016 - питання переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки було врегульовано на законодавчому рівні шляхом прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02.09.2014 №1673-VII (оприлюднено у офіційному виданні «Голос України» 09, 26.09.2014 №184, набув чинності на наступний день після оприлюднення).

Згідно вказаного Закону, Житловий кодекс УРСР доповнено ст. 81 такого змісту «Переведення у жилі будинки садових і дачних будинків», згідно якої громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

На виконання Закону постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №321 затверджено Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.

Згідно Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов'язані адміністративно або територіально (п. 2).

Процедура переведення передбачає подачу до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради заяву за формою згідно з додатком 1, з додатками, проведення технічного огляду будинку та прийняття рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні (п. 3-4).

Місцева рада у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами).

Рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством (п. 5).

В даному випадку згідно матеріалів справи земельна ділянка за державним актом на право приватної власності на землю від 01.04.2002 НОМЕР_1 (кадастровий номер НОМЕР_2) відведена для ведення садівництва; згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок зареєстровано як садовий (інформаційна довідка від 31.03.2016 №56418478).

Позивачами не надано будь-яких доказів чи пояснень щодо звернення до виконавчого органу Київської міської ради з відповідною заявою про переведення садового будинку у жилий згідно вищевказаного Порядку.

В той же час, реєстрація місця проживання у садовому будинку без переведення його у жилий неможлива, а саме.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Тобто, для реєстрації місця проживання особи у певному об'єкті нерухомого майна воно має бути житлом в розумінні законодавства.

Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ст. 4 Житлового кодексу УРСР житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт I. Загальні положення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 №79, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2015 за №547/26992, садовий будинок - будинок для літнього використання та прибудова до нього.

Вказані положення законодавства дають підстави для висновку про те, що житлом є саме жилий будинок, що належить громадянину на праві приватної власності, тоді як садовий будинок таким не є.

Це також підтверджується самим фактом прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання», оскільки необхідність врегулювання цього питання на законодавчому рівні виникла саме у зв'язку з тим, що дачні та садові будинки за визначенням житловими не являються.

Окремо суд зазначає, що ані судом він під час розгляду даної справи, ані відповідачем, як органом реєстрації, не надається оцінка об'єкту нерухомого майна на предмет фактичної його придатності для проживання, тоді як це має бути зроблене уповноваженим органом під час процедури переведення садового будинку у жилий.

Згідно ст. 9-1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію.

Вказане положення продубльоване у аб. 1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру"), згідно якого орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації.

Оскільки позивачами подано заяви про реєстрацію місця проживання у об'єкті нерухомого майна, що не є житлом у розумінні чинного законодавства, то відповідач на законних підставах прийняв рішення про відмову у реєстрації місця проживання.

Суд не може погодитися з посиланням позивачів на порушення ст. 2 «Свобода пересування» протоколу №4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України, а саме.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

В даному випадку право позивачів на вільний вибір місця проживання чи перебування жодним чином не може бути обмеженим, оскільки відмова у реєстрації місця проживання жодним чином не перешкоджає позивачам використовувати об'єкт нерухомого майна в якості житла; тим більше жодним чином не обмежується свобода пересування позивачів.

Користуючись вільним вибором місця проживання, позивачі обмежені у праві реєстрації місця проживання у об'єктах нерухомого майна, що не є житлом.

Ст. 2 «Свобода пересування» протоколу №4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод також гарантує право вільного пересування та вибору місця проживання, яке не охоплює право реєстрації місця проживання у будь-якому місці без дотримання формальних вимог законодавства країни.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

У той же час, суд звертає увагу, що позивачі не позбавлені права повторного звернення до відповідача з аналогічними заявами після переведення садового будинку у жилий, згідно з вимогами Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації місця проживання позивачів з дотриманням вказаних положень.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.