Справа № 2а/0270/668/12
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2012-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Вінниця

09 квітня 2012 р. Справа № 2а/0270/668/12

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Розлуцького Андрія Миколайовича

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницького районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Вінницька обласна організація "Товариство Червоного Хреста"

до: Вінницької об'єднаної державної інспекції сектору інспектування у м. Козятині та Козятинському районі

про: визнання незаконним та скасування пункти "3" та "4" листа-вимоги № 06-16/1354 від 21.12.2011 року

ВСТАНОВИВ :

Вінницький районний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної інспекції сектору інспектування у м. Козятин про визнання незаконним та скасування пункти "3" та "4" листа-вимоги № 06-16/1354 від 21.12.2011 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що за результатами проведеної ревізії відповідачем встановлено ряд порушень зафіксованих в акті контрольно-ревізійного відділу у Козятинському районі і м. Козятині від 18.11.2011р. №06-34/50, зокрема встановлено дублювання робіт в частині обслуговування одних і тих самих підопічних, як соціальними робітниками комунальної установи "Вінницький територіальний центр соціального обслуговування" Вінницької районної ради, так і безробітними, як соціальними працівниками під час громадських робіт, організованих Товариством Червоного Хреста, в результаті чого центром зайво сплачено товариству 6921,67 грн. З метою усунення виявлених порушень, позивачеві направлено лист-вимогу контрольно-ревізійного управління у Козятинському районі та м. Козятині від 21.12.2011р. №06-16/1354. Не погоджуючись з висновками акту ревізії та відповідно з пунктами 3, 4 листа-вимоги позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 15.03.2012р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Вінницьку обласну організацію "Товариства Червоного Хреста України".

03.04.2012 року ухвалою суду у справі замінено неналежного відповідача - Вінницької об'єднаної державної інспекції сектору інспектування у м. Козятині та Козятинському районі на належного - Вінницьку об'єднану державну фінансову інспекцію.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, та посилаючись на обставини викладені у позовні заяві, просили їх задовольнити.

Представники третьої особи просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснили суду, що ними вживались всі заходи для надання допомоги одиноким непрацездатним підопічним організації Товариства Червоного Хреста.

Представники відповідача заперечили щодо заявленого позову, зазначивши, що Державна фінансова інспекція діяла в межах у спосіб передбачений законодавством, висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, а тому лист-вимога від 21.12.2011р. №06-16/1354 підлягає виконанню позивачем.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" визначено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Інспектування проводиться у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів і законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Відповідно до п. 1.2.2.1 плану роботи контрольно-ревізійного відділу у Козятинському районі і м. Козятині на 4 квартал 2011 року, на підставі направлень №№ 67,68 від 28.10.2011р. №72 від 07.11.2011року, головним контролером-ревізором відділу ОСОБА_4, за участю старших контролерів-ревізорів відділу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проведену планову ревізію цільового та законного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у Вінницькому районному центрі зайнятості за період з 01.01.2009 року по 01.10.2011року, наслідки якої знайшли своє відображення в акті від 18.11.2011р. № 06-34/50 (а.с.5-21).

Зокрема, ревізією дотримання законодавства при використанні коштів на організацію оплачуваних громадських робіт при проведенні зустрічної звірки з Вінницькою обласною організацією "Товариства Червоного Хреста" (далі - ВООТЧХ) та Комунальної установи "Вінницький територіальний центр соціального обслуговування" Вінницької районної ради ( далі- Терцентр) встановлено, що безробітні направлені на оплачувані громадські роботи в ТЧХ, обслуговували одиноких людей похилого віку та інвалідів, які одночасно обслуговувавлись і соціальними працівниками Терцентру. Шляхом співставлення списків одиноких громадян похилого віку, встановлено факти наявності одних і тих самих громадян похилого віку, яких обслуговують в ТЧХ та Терцентрі. Зокрема, використано кошти фонду на оплату громадських робіт 12 безробітним, які обслуговували громадян похилого віку, які в цей же період обслуговувалися громадськими робітниками в Терцентрі. Так, в 2009 році - 3 безробітним, в 2010 році - 2 безробітним, за січень-вересень 2011 року - 2 безробітним.

Таким чином, відповідачем встановлено, що РЦЗ зайво перераховано кошти фонду на оплату громадських робіт за період з 01.01.2009 року по 01.10.2011 року на загальну суму 6921,67 грн., в т.ч.: 2009 рік - 3543,48 грн., 2010 рік - 1697,20 грн., 9 міс. 2011 року - 1680,99 грн.

Акт ревізії від 18.11.2011р. № 06-34/50 підписаний директором центру зайнятості із запереченнями.

25.11.2011р. позивачем подано заперечення №03-20/2650 на акт перевірки від 18.11.2011року № 06-34/50.

Відповідачем складено висновки від 16.12.2011 року на подані заперечення позивача, згідно яких вказані заперечення не прийнято до уваги відповідачем.

З метою усунення виявлених порушень на адресу позивача направлено лист-вимогу №06-16/1354 від 21.12.2011 року (а.с. 26) з обов'язковими для виконання вимогами про усунення порушень виявлених під час ревізії. Зокрема, п. 3. - "ревізією встановлено факти фінансування оплачуваних громадських робіт у завищених розмірах на загальну суму 6921,67 грн., у зв'язку із чим необхідно: п.4 - відобразити дебіторську заборгованість в сумі 692,67 грн. по розрахунках з Вінницькою обласною організацією "Товариство Червоного Хреста". Провести претензійно-позовну роботу з Вінницькою обласною організацією "Товариство Червоного Хреста" щодо повернення коштів Фонду загальнобов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття".

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є:

- професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях;

- профорієнтація;

- пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням.

Як було встановлено у судовому засіданні, позивачем, відповідно до Положення про порядок організації та проведення громадських робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 року № 839, було укладено договір № 00011 від 08.04.2010 року з Вінницької обласною організацією Товариства Червоного Хреста України з метою організації та проведення оплачуваних громадських робіт. ( а.с.90).

Разом з тим, ст. 9 Закону України "Про Товариство Червоного Хреста України" від 28.11.2002р. №330 визначено, що Товариство в процесі своєї діяльності сприяє реалізації державних цільових та місцевих (регіональних) програм, спрямованих на охорону здоров'я і надання допомоги незахищеним малозабезпеченим верствам населення, співпрацює для виконання цих завдань з іншими організаціями та установами.

Відповідно до приписів пункту 9 вищезазначеного Положення №839 від 10.09.2008р. (далі - Положення), оплачувані громадські роботи організовуються роботодавцями незалежно від форми власності на договірній основі.

Згідно статті 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" порядок використання коштів Фонду для організації оплачуваних громадських робіт для безробітних (напрями використання, види робіт, здійснення контролю) може визначатися його правлінням виходячи з фінансових можливостей Фонду (пункт 15 Положення).

Положеннями пункту 16 "Положення про порядок організації та проведення оплачуваних громадських робіт" передбачено, що оплата праці осіб, зайнятих на громадських роботах, здійснюється за фактично виконану роботу за розцінками, тарифними ставками та посадовими окладами відповідно до законодавства і не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995 року, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З вищенаведеного вбачається, що безробітні особи, які не отримують допомоги по безробіттю, залучені до громадських робіт мають право отримати оплату за виконану ними працю. Оплата праці таким особам проводиться відповідачем за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який зобовязаний здійснити перерахунок оплати праці для цих безробітних осіб у повному обсязі за умови надання відповідачем інформації Фонду про кількість осіб, які брали участь у оплачуваних громадських роботах, їх заробітну плату та кількість відпрацьованих людино-днів шляхом подання:

- табеля врахування робочого часу;

- розрахунково-платіжної відомості;

- копії платіжної відомості або видаткового касового ордеру;

- акту виконаних робіт.

Слід мати на увазі, що участь в оплачуваних громадських роботах суттєво відрізняється від інших видів соціальних послуг, коли особа отримує певні блага не надаючи нічого взамін (перепідготовка, оплата вартості навчання), оскільки в цьому разі безробітна особа отримує заробітну плату за використання її праці.

Ще одним нормативним актом, який регулює спірні правовідносини є "Проядок використання коштів Фонду та здійснення контролю під час організації оплачуваних горомадських робіт для безробітних", затвердженого Постановою правління Фонду загальнообовязкового державного соціального стразування України на випадок безробіття № 69 від 16.10.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством Червоного Хреста, яке являється третьою особою у справі, добросовісно виконано вимоги щодо надання Фонду інформації про кількість осіб, які брали участь у оплачуваних громадських роботах за період з січня 2009 року по вересень 2011 року, їх заробітну плату та кількість відпрацьованих днів шляхом подання документів, які були прийняті позивачем.

В судовому засіданні представниками третьої особи долучено до матеріалів адміністративної справи належним чином завірені копії щоденників соціальних працівників Вінницької районної організації "Товариства Червоного Хреста України", договори про організацію та проведення оплачуваних громадських робіт, звіти про роботу, реєстри безробітних, реєстри соціальних робітників та підопічних, яких вони обслуговували.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ревізією встановлено дублювання робіт в частині обслуговування одних і тих самих підопічних безробітними, як соціальними робітниками під час громадських робіт, організованих ВООТЧХ, так і соціальними робітниками комунальної установи "Вінницький територіальний центр соціального обслуговування" Вінницької районної ради.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009р. №1417 затверджено Типове положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) (далі - Типове положення №1417).

Територіальний центр провадить свою діяльність на принципах адресності та індивідуального підходу, доступності та відкритості, добровільного вибору отримання чи відмови від надання соціальних послуг, гуманності, комплексності, максимальної ефективності використання бюджетних та позабюджетних коштів, законності, соціальної справедливості, забезпечення конфіденційності, дотримання стандартів якості, відповідальності за дотримання етичних і правових норм.

Згідно пункту 14 Типового положення №1417 для соціального обслуговування (надання соціальних послуг) територіальний центр має право залучати на договірних засадах інші підприємства, установи, організації та фізичних осіб, зокрема волонтерів.

Пунктом 25 Типового положення №1417 визначено, що відділення соціальної допомоги вдома згідно з умовами договору та відповідно до затвердженого графіка, але не менш як два рази на тиждень, забезпечує відвідування громадян, яких воно обслуговує, організовує надання передбачених договором послуг, контролює їх якість, виявляє додаткові потреби, вживає заходів до їх задоволення.

Таким чином, посилання перевіряючих на постанову КМУ від 29.12.2009р. (зокрема щодо достатності відвідування підопічних 2 рази на тиждень (14 робочих годин), суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства України, та власне, потребам підопічних громадян.

Кількість громадян, яких повинен обслуговувати соціальний працівник, соціальний робітник, обсяг їх роботи визначає завідувач (заступник завідувача) відділення соціальної допомоги вдома з урахуванням стану здоров'я громадянина, який обслуговується, його віку, рівня рухової активності, здатності до самообслуговування, місця та умов проживання, наявності транспортного сполучення, інших факторів, що можуть вплинути на здійснення соціального обслуговування та якість надання соціальних послуг (один соціальний робітник обслуговує шістьох громадян у сільській (приміській) місцевості, інших місцевостях, що не мають транспортного сполучення, у приватному або державному секторі без комунальних зручностей і десять громадян у містах з комунальними зручностями; один соціальний робітник обслуговує двох непрацездатних громадян, яким установлена V група рухової активності) (пункт 23 Типового Положення №1417).

У судовому засіданні представниками третьої особи, як приклад був наданий лист голови селищної ради, у якому він просив Товариство Червоного Хреста організувати обслуговування непрацездатних осіб, які потребують щоденного надання соціально-побутових послуг ( а.с.88).

Враховуючи перелік послуг, які надаються Відділенням соціальної допомоги вдома, визначених пунктом 18 Типового Положення №1417 в порівнянні з основними напрямками роботи патронажної сестри-доглядальниці (затверджено Головою обласної організації Товариства Червоного Хреста України від 25.05.1999р.) суд дійшов висновку, що переліки основних напрямків їх роботи суттєво відрізняються. Оскільки робота патронажної сестри-доглядальниці, серед іншого, включає ряд можливих виконуваних робіт по індивідуальному догляду за хворими (інвалідами тощо), які потребують спеціальних медичних навиків, знань, та які входять до послуг притаманних працівникам Територіального центру.

З документів, долучених до матеріалів справи не вбачається, а представниками відповідача не доведено, що надання соціально-побутових послуг підопічним особам соціальними працівниками Товариства Червоного Хреста відбувалось одночасно з працівниками Територіального центру.

Суд вважає необхідним визначити, що, утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообовязковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобовязань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, відповідно до якої держава зобовязана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

З врахуванням обмежених фізичних можливостей підопічних соціальних працівників Територіального центру та соціальних працівників Організацій Червоного Хреста, суд зважає на гарантовані Основним Законом України права людини і громадянина.

Задовольняючи даний позов, суд виходить із того, що в судовому засіданні представниками відповідача не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність висновків, викладених в акті ревізії, а встановленими судом обставинами, поясненнями представника позивача, третьої особи та наданими документами повністю обґрунтовано заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. За причини відсутності документально підтверджених витрат здійснених позивачем, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати лист-вимогу № 06-16/1354 від 21.12.2011 року у частині, а саме пункти "3" та "4".

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна