Справа № 817/1047/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2016 р.Р і в н е 817/1047/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 16.05.2016 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що Постанова Кабінету Міністрів України №426 від 17.06.2015 року, якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 (на підставі порушень якої прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2016 року), втратила чинність згідно з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15, а тому визначені у ній мінімальні роздрібні ціни застосовуватись не можуть. Вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, такими, що прийняті з порушенням норм закону, а отже такими, що підлягають скасуванню. При цьому, зауважив, що позивач отримав оскаржувані податкові повідомлення-рішення лише 13.07.2016 року, тобто з порушенням встановленого законом строку. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.23-24). В їх обґрунтування зазначив, що за результатами перевірки позивача були виявлені порушення, а саме: при реалізації пачки цигарок розрахункова операція не проведена через РРО, а також встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої. Пояснив, що Постанова Кабінету Міністрів України дійсно втратила чинність з дати набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15, однак в даному випадку факт порушення, зафіксований актом перевірки, мав місце 24.11.2015 року, тобто до втрати чинності цією постановою. За таких обставин, вважає, що оскаржувані рішення прийнято обґрунтовано та правомірно. З цих підстав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що в період з 26.04.2016 року по 28.04.2016 року посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку відділу магазину «У ОСОБА_3», що належить ФОП ОСОБА_3, за адресою м.Рівне, вул.Київська, 92Б, за результатами якої складено акт №86/17-00-22-05-13/ від.28.04.2016 року (а.с.8-10).

В ході проведення перевірки встановлено: «непроведення розрахункової операції через реєстраторів розрахункових операцій, а саме: при покупці 1 пачки цигарок «Парламент» по ціні 18,35 грн. розрахункова операція не проведена через РРО; роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої, а саме: 24.11.2015 року реалізовано 1 пляшку алкогольного напою «Горілка виноградна» 0,5 л 40% по ціні 74 грн., а встановлена мінімальна роздрібна ціна на горілку виноградну згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних, оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №426 від 17.06.20015 року)» становить 74,90 грн. за 1 пляшку 0,5 л з вмістом спирту 40 %. Згідно з накладною від 11.09.2015 року отримано від ТОВ «Північ-Центр» 5 пляшок напою алкогольного «Горілка виноградна», 0,5 л з вмістом спирту етилового 40 % по ціні 55,20 грн.» (а.с.9, зворотній бік).

На підставі вказаних порушень перевіряючі прийшли до висновків про порушення позивачем вимог: «п.1,2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних, оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (із змінами та доповненнями) (а.с.10).

На основі виявлених порушень та встановлених висновків відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 року №, згідно з яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 10000 грн. (абз.13 ч.2 ст.17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів») (а.с.12);

- податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 року №, згідно з яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1 грн. (п.1, 1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг») (а.с.11);

Вказані податкові повідомлення-рішення 17.05.2016 року були направлені на адресу позивача поштою (а.с.53).

Не погодившись з правомірністю прийнятих податковим органом рішень, ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року№265/95-ВР (далі - Закон №265). Відповідно до преамбули цього закону його дія поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Так, згідно з п.1 та п.2 ст.3 цього закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до пункту десятого цієї статті друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

Згідно з п.1 ст.17 Закону №265 за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: зокрема, за не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи вчинене вперше - 1 гривня.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в ході перевірки позивача було зафіксовано факт не проведення розрахункової операції через реєстратори розрахункових операцій, внаслідок чого до неї застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 грн.

Більше того, в матеріалах справи наявна копія постанови Рівненського міського суду від 22.06.2016 року по справі №569/6438/16-п, яка 05.07.2016 року набрала законної сили (а.с.57), відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП. Зі змісту даної постанови вбачається, що «28.04.2016 року при перевірці ФОП ОСОБА_3 встановлено порушення порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а саме: при покупці товару розрахункова операція проведена без застосування РРО. Вина ОСОБА_3, окрім визнання нею вини, дове6дена матеріалами адміністративної справи».

В силу вимог ч.1 та ч.4 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481).

Відповідно до ст.16 цього Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону №481 до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Частиною 10 статті 18 Закону №481 право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої надано Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

У свою чергу, додатком до даної постанови передбачено, що мінімальна роздрібна ціна на горілку та лікеро-горілчані вироби, інші, код згідно з УКТЗЕД 2208 60, 2208 70, 2208 90, за 1 літр 100-відсоткового спирту, з 01.09.2015 року складає 274,50 грн.

При цьому, зазначена мінімальна роздрібна ціна застосовується згідно додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 у редакції, викладеній з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957», яка набрала чинності 17.06.2015 року.

Судом досліджено, що Постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 оскаржувалась у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 Постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» визнано незаконною та нечинною (а.с.34-42).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 залишено без змін (а.с.43-48).

Судові рішення набрали законної сили 11.02.2016 року.

Як свідчать дані Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2016 року виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року по справі №826/17459/15 зупинено до розгляду справи судом касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 року по справі №826/17459/15 залишено без змін (а.с.49-52).

За змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Водночас, в силу частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Тобто, такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Правова позиція аналогічного характеру наведена у постанові Верховного Суду України від 08.12.2009 року по справі №21-1573во09, яка у відповідності до частини 3 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» втратила чинність з дати набрання постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 законної сили, а саме з 11.02.2016 року.

Враховуючи, що факт реалізації позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими за мінімально встановлені роздрібні ціни на такі напої, мав місце до втрати чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» (а саме: 24.11.2015 року), остання повинна застосовуватись до спірних правовідносин. А отже, доводи представника позивача з цього приводу безпідставні та не беруться судом до уваги.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що фіскальний орган, приймаючи податкові повідомлення-рішення № та № від 16.05.2016 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення № та № від 16.05.2016 року відповідають вказаним критеріям правомірності, такі, що прийняті з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, а тому не підлягають скасуванню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 необґрунтовані, безпідставні, такі, що спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають до задоволення.

Правових підстав для застосування ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду немає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позивачу - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у задоволенні адміністративного позову до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.