Справа № 569/10497/16-а
Суддя: Ковальов І.М. І. М.
Дата ухвалення: 2016-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2016 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі Мізера А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії звернулась ОСОБА_1, у якому просить суд визнати неправомірними дії Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови їй у перерахунку розміру її пенсії державного службовця у звязку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»; зобовязати Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України Рівненської області перерахувати та виплачувати їй з 01 лютого 2016 року пенсію за померлого чоловіка ОСОБА_2 державного службовця відповідно статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону України від 16 січня 2003 року №432-ІV, що була чинна на момент призначення їй пенсії державного службовця) із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної в довідці Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради від 22 липня 2016 року №08-634 та стягнути на її користь сплачений судовий збір.

В судове засідання позивач не зявилась, однак подала до суду письмову заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненському обєднаному управлінні пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію у звязку з втратою годувальника, обчислену у відповідності до закону України «Про державну службу» виходячи із 70% від заробітної плати.

На момент призначення пенсії позивачу розмір виплати обчислювався згідно ч.8 ст.37 Закону України «Про державну службу» (втратив чинність 01 травня 2016 року). Також було визначено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сімї померлого годувальника, яку були на його утриманні (при цьому дітям незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у звязку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сімї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини пятої цієї статті, а на двох і більше членів сімї 90 відсотків.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 щодо обчислення її пенсії, виходячи із заробітної плати померлого годувальника не відповідає вимогам ст.37 Закону України «Про державну службу», оскільки починаючи із дня призначення і по сьогодні пенсійна виплата позивача обчислюється, виходячи із 70% заробітної плати годувальника.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії здійснюється у наступні строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Окрім того, п.5 постанови КМУ від 31 травня 2000 року №865 (в редакції до 09 грудня 2015 року) передбачав, що перерахунок пенсії провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням пенсійного фонду України за погодженням з міністерством соціальної політики.

Таким чином, виходячи з аналізу п.5 постанови КМУ №865, яка втратила чинність, перерахунок здійснювався виключно за заявою пенсіонера, поданих документів та згідно строків, визначених у п.2 ч.4 ст.45 ЗК №1058. Тобто, право на перерахунок пенсії на підставі поданої заяви від 27 липня 2016 року та довідки про заробітну плату позивач набула лише з 01 серпня 2016 року.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної плати, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно тобто протягом розумного строку.

Виходячи із аналізу положень адміністративно-процесуального судочинства, суд першої інстанції при вирішенні спору повинен беззаперечно враховувати чи рішення субєктів владних повноважень приймалось у тому числі на підставі нормативно-правових актів, які були чинними на момент призначення окремої процесуально дії.

У відповідності до загальноприйнятих норм процесуального законодавства, які знайшли своє відображення у ч.4 ст.105, ч.2 ст.162 КАС України порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб (у випадку спірних правовідносин) з боку органів державної влади можуть мати місце у наступному: 1. Прийняття субєктом владних повноважень протиправного рішення або окремих його положень; 2. Вчинення субєктом владних повноважень протиправних дій або бездіяльності.

Надаючи оцінку спірним правовідносин, суд повинен враховувати, що процесуальні дії, ймовірна бездіяльність (не вчинення визначених законом дій) стосовно пенсій визначаються Законом України «Про державну службу» та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, у відповідності до ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на момент звернення позивача із заявою до управління) та ст.ст.40-45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», процесуальними активними діями із пенсійною виплатою можуть бути: призначення, перерахунок, перехід із одного виду пенсії на інший.

Ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин щодо перерахунку пенсії) передбачила, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, починаючи з 01 червня 2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213- VIII) скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України ….. в т.ч. «Про державну службу».

Тобто, з 01 червня 2015 року пенсії, що визначені в порядку та на умовах, згідно із законом України «Про державну службу» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Згідно п.4 Постанови №865 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Відповідно до п.5 Постанови №865 перерахунок пенсії проводився з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2013 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» до Постанови №865 внесені зміни, а саме виключено пункт 4 та пункт 5 визначено в новій редакції.

У звязку з внесеними змінами, на час звернення позивача до управління із заявою про перерахунок пенсії, Постанова №865 не містила положень про порядок перерахунку пенсії державного службовця.

Таким чином, починаючи з 01 червня 2015 року такі процесуальні дії (призначення та перерахунок пенсії за віком державним службовцям) Рівненським обєднаним управлінням пенсійного фонду України Рівненської області не здійснюються у звязку з відсутністю правової норми, яка регламентувала би порядок реалізації таких правовідносин.

Чинність Закону в часі регламентується нормами ст.152 Конституції України, а саме: Закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Частина 1 статті 8 основного Закону передбачає, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У рішенні Конституційного суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 вказано, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, можна дійти висновку, що прийнятий Верховною Радою закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII є чинним, неконституційним не визнавався, а тому в аспекті положень ст.19 Конституції України є обовязковим для врахування рівненським обєднаним управлінням пенсійного фонду України Рівненської області з метою реалізації наданих державою повноважень в частині призначення, перерахунку та виплати пенсій, в тому числі згідно із Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт) під час дії якого вони настали або мали місце.

Під дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Таким чином, застосовується норма яка була чинною на момент здійснення відповідної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі суспільні відносини.

Тобто, закон України від 02 березня 2015 року №213 автоматично скасовує норми щодо призначення і перерахунку пенсії, які були передбачені ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу» оскільки прийняті пізніше.

Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про державну службу» від 06 грудня 1993 року №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII та його норми не підлягають до застосування починаючи з 01 травня 2016 року.

Варто також зауважити, що у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, частково або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурі права 1966 року встановлює загальний обовязок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Стаття G Європейської соціальної хартії (Ратифікована Україною 14 вересня 2006 року) передбачає ймовірні обмеження соціальних прав громадян, а саме: 1. Ефективне втілення в життя прав і принципів, зазначених у частині І та їхнє ефективне здійснення відповідно до частини ІІ не підлягають жодним обмеженням, за винятком тих, які передбачені цими частинами і тих, які встановлені законом і необхідні в демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших людей або для захисту державних інтересів, національної безпеки, здоровя людей чи моралі. 2. Обмеження, які дозволяються згідно з цією Хартією, щодо зазначених у ній прав і зобовязань, застосовуються тільки з метою, з якою вони передбачені.

Отже одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цим прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та серед іншого, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме до зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу з 01 серпня 2016 року (з моменту звернення до відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії) пенсію за померлого чоловіка ОСОБА_2, державного службовця відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» із розрахунку 70% від суми заробітної плати, вказаної в довідці управління комунальної власності виконавчого комітету Рівненської міської ради від 22 липня 2016 року №08-634.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160,161,162,183-2,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії задоволити частково.

Визнати протиправними дії Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку розміру її пенсії державного службовця у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з Постановою КМУ від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів».

Зобовязати Рівненське обєднане управління пенсійного фонду України перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01 серпня 2016 року пенсію за померлого чоловіка ОСОБА_2, державного службовця відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» із розрахунку 70% від суми заробітної плати, вказаної в довідці управління комунальної власності виконавчого комітету Рівненської міської ради від 22 липня 2016 року №08-634.

Стягнути з Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий :