Справа № 815/3616/16
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3616/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №183-1305 від 23.04.2016 року про нарахування йому земельного податку на 2016 рік на суму 44402,35 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. З адміністративного позову та уточнених доводів (аркуші справи 83-84) вбачається, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення не правомірним з тих підстав, що він знаходиться на спрощеній системі оподаткування та звільнений від сплати цього податку при використанні земельної ділянки в своїй господарській діяльності, у податкового органу відсутні дані державного земельного кадастру та витяг з нормативної грошової оцінки земель для нарахування позивачу цього податку, користування земельної ділянки позивачем належним чином не оформлено, а тому він не може бути користувачем ділянки в розумінні норм Податкового кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, заперечень на позов від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд має право розглянути справу у письмовому провадженні, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України, неявку сторін в судове засідання, відсутність клопотань про допит свідка, експерта, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 січня 2014 року позивач є власником ? частини нежитлового приміщення №420 А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (аркуші справи 11-16).

При цьому, з 1 липня 2015 року до 1 квітня 2016 року позивач користувався своєю частиною приміщення та частиною приміщення співвласника об'єкту нерухомості ОСОБА_2 за договором оренди ? частини нежитлового приміщення №420 А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення господарської діяльності в сфері торгівлі, а з 1 квітня 2016 року по 30 березня 2019 року ? частини зазначеного приміщення та своєю частиною користується ОСОБА_2, на підставі договору оренди від 01.04.2016 року (аркуші справи 17-24, 32-37).

Згідно із витягами з реєстру платників єдиного податку станом на 02.07.2015 року та 31.03.2016 року позивач знаходиться на спрощені системі оподаткування та здійснює оптову та роздрібну торгівлю товарами, а також надає в оренду нерухоме майно (аркуші справи 38-41).

Під нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, право користування на яку позивачем не оформлено, проте враховуючи перебування у власності позивача приміщення, він використовує земельну ділянку комунальної власності під цим приміщенням.

Враховуючи зазначені обставини, відповідачем, у відповідності до ст. 286 Податкового кодексу України, визначена позивачу сума податкового зобов'язання за земельним податком з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 44402,35 грн. за податковим повідомленням-рішенням №183-1305 від 23.04.2016 року (аркуш справи 9).

Суд вважає спірне податкове повідомлення-рішення правомірним та таким, що скасуванню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. п. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14, п. п. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269, п. п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270, п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Платниками земельного податку є, зокрема, землекористувачі за земельні ділянки, які перебувають у користуванні.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому, відповідно до ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно із п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно із положеннями ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З аналізу вищезазначених положень законодавства можна зробити висновок що власники нежитлових приміщень є користувачами земельної ділянки, на якій це приміщення розташоване пропорційно до частки будівлі, яка перебуває в їх власності та мають сплачувати податок на землю пропорційно до цієї частині.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як фізична особа, є власником частини будівлі №20 по проспекту Перемоги в м. Києві, а саме: нежитлового приміщення №420 А в ? його частині та враховуючи зазначені обставини позивач, як фізична особа, є користувачем земельної ділянки під будівлею пропорційно площі приміщення, яке перебуває в його власності. При цьому, в даному випадку оформлення землекористування нормами Податкового кодексу не передбачено.

Відповідно до п. 269.2 Податкового кодексу України особливості справляння земельного податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу ХIV цього Кодексу.

Згідно із п. 291.2, 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Таким чином, спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Разом з цим, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання, тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Такі правові висновки щодо застосування норм права викладені в Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року по справі 826/14703/13-а та у відповідності до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими та мають враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосування таких норм права.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на те, що позивач, як фізична особа, володіє нежитловим приміщенням будівлі, є користувачем земельної ділянки під нею, пропорційно площі приміщення, яке перебуває у його власності, використовує її в господарській діяльності, але, в даному випадку, набуття позивачем статусу суб'єкта господарювання не позбавляє його права користування земельною ділянкою як фізичної особи, яка є власником приміщень, та позивач, як фізична особа, повинен сплачувати земельний податок незалежно від використання, або не використання її в господарській діяльності.

Щодо тверджень позивача про не відповідність розрахунку земельного податку вимогам законодавства, суд звертає увагу на те, що під час визначення розміру земельного податку податковим органом прийнята до уваги грошова оцінка земельної ділянки, площа земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача, яка згідно листів КП «Київський інститут земельних відносин» Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації розрахована за даними міського земельного кадастру та правовстановлюючих документів на приміщення, що не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Також, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться розрахунки земельного податку за 2014, 2015 рік, які містять ті ж самі дані щодо площі ділянки, коефіцієнтів, тощо, які застосовані в 2016 році та за даними Заяви позивача на адресу податкового органу щодо застосування до нього положень ст. 297 Податкового кодексу України позивачем за 2015 рік земельний податок сплачений на підставі податкового повідомлення-рішення, що свідчить про відсутність заперечень щодо, зокрема, площі земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №183-1305 від 23.04.2016 року про нарахування позивачу земельного податку на 2016 рік на суму 44402,35 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №183-1305 від 23.04.2016 року про нарахування йому земельного податку на 2016 рік на суму 44402,35 грн. - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.І. Свида