Справа № 820/4954/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 жовтня 2016 р. № 820/4954/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М.., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив суд:

- скасувати постанову № 37392404 від 17.05.2013 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме: квартири під номером 1, яка розташована за адресою Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кооперативна, буд. 15;

- присудити Товариству з обмеженою відповідальністю Кей-Колект понесені ним судові витрати (судовий збір) в розмірі 1378,00 гривень з Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.04.2007 року ОСОБА_1 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» Кредитний договір № 0 В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір від 10.04.2007року, за умовами якого ОСОБА_1, як іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитними договорами нерухоме майно, а саме: квартиру під номером 1, за адресою Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кооперативна, буд. 15. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 12.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором. 19.07.2016 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечними договорам від 10.04.2007року року накладено арешт постановою № 37392404 від 17.05.2013 року Відділа державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції. В порушення вимог закону державний виконавець, накладаючи арешт на нерухома майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив Позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз'яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в порядку, визначеному ст. ст. 33-35 Кодексу адміністративного судочинства України, разом з позовними вимогами заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що у відділі ДВС Первомайського МРУЮ Харківської області з 04.04.2013 року на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 28.12.2012 року № 2030/2-862/11 Первомайським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором в сумі 765698,16 грн., витрат по сплаті за інформайно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та витрат по сплаті держмита в сумі 1700 грн. 08.04.2013 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 28.12.2012 року № 2030/2-862/11 Первомайським міськрайонним судом з встановленням боржнику строку самостійного виконання рішення до семі днів з моменту винесення постанови. Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що оскаржувана постанова № 37392404 від 17.05.2013 року Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції винесена на цілком законних підставах та відповідає чинному законодавству, у зв'язку із чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа, ОСОБА_1, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомив.

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, і дотримання вказаного завдання є обов'язковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 10.04.2007 року ОСОБА_2 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» Кредитний договір № 0 (а.с.7-15).

За умовами договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використаная грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір від 10.04.2007року (а.с.16-19).

За умовами договору ОСОБА_1, як Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитними договорами нерухоме майно, а саме квартиру під номером 1, яка розташована за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кооперативна, буд. 15.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

12.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором (а.с. 22-26).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 10.04.2007року року накладено арешт постановою № 37392404 від 17.05.2013 року Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 37392404 від 17.05.2013 року, про що зроблено запис №1036748 (а.с.20,21).

Судом встановлено, що ТОВ "Кей-Колект" є іпотекодержателем нерухомого майна: квартири № 1, яка розташована за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кооперативна, буд. 15, у той же час до суду не надано доказів того, що позивач є стороною виконавчого провадження, в рамках якого винесена оскаржувана постанова державного виконавця.

Тобто, позивач не є стягувачем у виконавчому провадженні щодо заставодавця, і зареєстрований арешт нерухомого майна, який оскаржується, на час розгляду даної справи не є таким, що обтяжує предмет застави в інтересах заставодержателя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що права іпотекодержателя в даному випадку підлягає судовому захисту.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2015 року "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна" чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.

Разом із тим ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу положень ст. 54 даного Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Враховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в ст. 1 Законі України "Про іпотеку", відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 вказаного Закону.

Натомість слід зауважити, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону N 898-IV вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону. Відповідно до ст. 16 вказаного Закону право застави виникає у заставодержателя з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Частина 8 статті 54 даного Закону передбачає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що законодавець надає заставодержателю право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

До суду не надано доказів надсилання Відділом державної виконавчої служби Первомайського районного управління юстиції позивачу як іпотекодержателю повідомлень про звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, що не узгоджується з приписами ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження".

Також письмовими доказами справи підтверджується, що зареєстрована належним чином іпотека виникла 10.04.2007року, тобто раніше накладеного арешту.

З урахуванням вищевикладених приписів норм чинного законодавства суд зазначає, що оскаржуване рішення субєкта владних повноважень суд оцінює з урахуванням вимог ст.2 КАС України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що 05.10.2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, статтею 59 якого передбачено підстави та порядок зняття арешту з майна.

Зокрема, частиною 2 зазначеної статті визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що з метою дотримання балансу приватних та публічних інтересів у межах спірних правовідносин належним способом відновлення порушеного права позивача є зобовязання Відділу державної виконавчої служби Первомайського районного управління юстиції зняти арешт з майна - квартири № 1, яка розташована за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кооперативна, буд. 15, власником якої є ОСОБА_1 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження № 4780232 від 11.04.2007 р. про арешт нерухомого майна, обтяжувачем якого є Відділ державної виконавчої служби Первомайського районного управління юстиції.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162, 181 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1 про скасування постанови задовольнити частково.

Зобовязати Відділ державної виконавчої служби Первомайського районного управління юстиції зняти арешт з майна - квартири № , яка розташована за адресою: Харківська обл., м. Первомайський, вул. Кооперативна, буд. 15, власником якої є ОСОБА_1 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження № 4780232 від 11.04.2007 р. про арешт нерухомого майна, обтяжувачем якого є Відділ державної виконавчої служби Первомайського районного управління юстиції.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.