Справа № 162/818/16-а
Суддя: Глинянчук В. Д.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 162/818/16-а
Провадження № 2-а/162/219/2016
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань Гичук О.М.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання поновити виплату пенсії,

встановив:

16 вересня 2016 року до суду звернулась ОСОБА_2. Позивач просить визнати дії управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області протиправними та зобов'язати поновити виплату їй пенсії як інваліду третьої групи, починаючи з 01 червня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 з 04 січня 2002 року перебуває на обліку у відповідача та отримувала пенсію як інвалід третьої групи. Крім цього, позивач працює головним спеціалістом відділу надходжень та видатків управління Державної казначейської служби України у Любешівському районі Волинської області, що віднесено до посад державної служби. З 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року. Натомість відповідач не врахував, що відповідно до пункту 5 розділу Прикінцевих положень цього Закону у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Оскільки закону щодо призначення усіх пенсій прийнято не було, тому, починаючи з вказаної вище дати, втратили чинність норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення. У зв'язку з цим ОСОБА_2 доводить, що з 01 червня 2015 року посада, на якій вона працює не дає права на призначення пенсій у порядку Закону України "Про державну службу", а отже і відпали підстави призупинення виплати їй пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV). На звернення позивача відповідачем було відмовлено у відновленні виплати їй пенсії у зв'язку з тим, що вона працює державним службовцем. У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 6, 22, 46 Конституції України щодо дії в Україні принципу верховенства права, недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод при прийнятті нових законів, щодо права громадян України на соціальний захист у разі втрати працездатності; на статтю 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо обов'язку держави на соціальний захист інвалідів, забезпечення їх прав і можливостей шляхом зокрема виплати пенсій тощо.

У письмових запереченнях проти позову управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області зазначило, що пенсію по інвалідності ОСОБА_2 нараховано з 04 січня 2002 року. З 01 квітня 2015 року виплату пенсії припинено на підставі Законів України № 213-VIII від 02 березня 2015 року та № 911-VIII від 24 грудня 2015 року у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 продовжує працювати на державній службі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримала.

Представник управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області до суду не з'явився, будь-яких клопотань від відповідача не надходило.

Дослідженням доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 408631 ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи по зору з дитинства.

Сторонами визнається, що позивач отримувала пенсію по інвалідності з 04 січня 2002 року, з 01 квітня 2015 року виплату пенсії ОСОБА_2 тимчасово припинено.

Позивач працює головним спеціалістом відділу надходжень та видатків управління Державної казначейської служби України у Любешівському районі Волинської області, яка віднесена до посад державної служби. Зазначена обставина також не заперечується відповідачем, що слідує з листа управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області № 379/М-01 від 09 серпня 2016 року та із змісту заперечень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є Закон 1058-IV та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 31 № 1058-IV залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Статтею 34 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам, які досягли пенсійного віку, пенсії по інвалідності призначаються довічно.

До 01 квітня 2015 року стаття 47 Закону України № 1058-IV дозволяла виплату пенсій працюючим інвалідам.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року (Закону № 213-VIII), тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року припиняється виплата пенсій особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічна норма щодо тимчасового припинення виплати пенсій на 2016 рік міститься у Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24 грудня 2015 року (далі - Закон № 911-VIII).

Зазначені положення включено у статтю 37 Закону України «Про державну службу», статтю 47 Закону 1058-IV.

Згідно з пунктами 2, 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Аналіз процитованого вище вказує, що тимчасове припинення пенсій поширюється на працюючих пенсіонерів, які займають посади зокрема державної служби, крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій. При цьому визначено, що після звільнення з роботи виплата пенсій поновлюється.

Позивач не є особою, на яку тимчасове припинення пенсій не поширюється.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачу з 04 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року пенсія по інвалідності виплачувалась відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З дня набрання чинності Законом 1058-IV, з 01 січня 2004 року, до 01 квітня 2015 року ОСОБА_2 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до статті 47 цього Закону.

Отже, покликання ОСОБА_2 на пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII є помилковим, адже ця норма не стосується відновлення виплат пенсій, які призначені раніше згідно з Законом 1058-IV, а регулює порядок призначення так званих спеціальних пенсій та довічного грошового утримання у випадку неприйняття законодавцем нового нормативно-правового акту до 01 червня 2015 року.

Таким чином, тимчасове припинення виплати пенсії ОСОБА_2 як інваліду третьої групи загального захворювання, яка продовжує працювати на державній службі, є правомірним.

ОСОБА_2, крім цього, зазначає, що тимчасове припинення виплати їй пенсії суперечить Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, статті 46 Основного Закону, статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

З цього приводу суд звертає увагу, що Закон № 213-VIII та Закон № 911-VIII у визначеному порядку не визнані неконституційними.

Конституційний Суд України неодноразово аналізував на відповідність Конституції України питання нормативно-правового врегулювання здійснення соціальних виплат, їх зменшення, припинення тощо.

Зокрема у Рішенні від 27 листопада 2008 року N 26-рп/2008 у справі про збалансованість бюджету Конституційний Суд України вказав, що положення частини третьої статті 95 Конституції України стосовно прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну і видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними та її обов'язок на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами враховувати загальносуспільні потреби, необхідність забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

Розподіл судових витрат між сторонами слід здійснити за правилами статті 94 КАС України. У зв'язку з відмовою у позові судові витрати позивача у формі судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 6, 11, 70, 71, 94, 158-163 КАС України суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання поновити виплату пенсії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любешівський районний суд протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2016 року.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук