Справа № 805/2945/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. Справа №805/2945/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд

у складі судді Кірієнко В.О.,

при секретарі Шерстюк Н.А.,

за участю представників сторін

представника позивача не з'явився,

представника відповідача не з'явився,

представника третьої особи не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, за участю третьої особи Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання неправомірним та скасування рішення від 13.05.2016року щодо повернення виконавчих документів у справі №2а/0570/5555/2011 та зобов'язання відкрити виконавче провадження по справі №2а/0570/5555/2011,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, за участю третьої особи Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання неправомірним та скасування рішення від 13.05.2016року щодо повернення виконавчих документів у справі №2а/0570/5555/2011 та зобов'язання відкрити виконавче провадження по справі №2а/0570/5555/2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2011року по справі №2а/0570/5555/2011 було стягнуто з Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах в сумі 25 742 грн. 32 коп. (двадцять п'ять тисяч сімсот сорок дві гривні тридцять дві копійки). Зазначена постанова суду була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2015року та набрала законної сили, у зв'язку з чим 31.08.2015року позивачем було отримано виконавчі листи. Зазначив, що 09.09.2015року звернувся до відповідача з заявою про виконання зазначених виконавчих листів, проте, листом від 18.11.2015року за №15-08/2867 виконавчі листи були повернуті стягувачеві у зв'язку з тим, що відповідач отримав відомості щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на момент видачі виконавчих документів, що унеможливлює стягнення коштів на користь ОСОБА_1 як громадянина. В подальшому, за наслідами розгляду заяви позивача про виправлення описки у спірних виконавчих листах, Донецьким апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 20.04.2016року було зазначено про те, що не є підставою для не виконання рішення суду на користь позивача вказання стягвуача як фізичної особи-підприємця. Додатково суд зауважив, що припинення підприємницької діяльності у даному випадку не позбавляє права позивача на виконання рішення та отримання нележних йому сум. З урахуванням вищезазначених висновків суду позивач 05.04.2016року звернувся до відповідача вдруге із заявою щодо виконання виконавчих документів, проте, відповідачем листом від 13.05.2016року за №15-08/1431 виконавчі листи повернуті без виконання у зв'язку з припиненням цивільної правоздатності.

Важає дії відповідача в частині повернення виконавчих документів протиправними, а рішення від 13.05.2016року за №15-08/1431 щодо повернення виконавчих документів таким, що підлягає скасуванню.

Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, представник позивача надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмових заперечень на позов не надав суду.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, про що в матеріалах справи маються письмові заперечення на позов, в яких з посиланням на приписи ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999року за №1105-ХІV (в редакції від 01.01.2015року) зазначено про зміну порядку надання матеріального забезпечення застрахованим особам. Зазначив, що з 16.04.2013року ФОП ОСОБА_1 не здійснює господарську діяльність, не має найманих працівників та розрахункового рахунку фізичної особи-підприємця, а Постановою Правління Фонду за №26 від 22.12.2010року не передбачено здійснення фінансування матеріального забезпечення безпосередньо фізичній особі ОСОБА_1

Просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2011року по справі №2а/0570/5555/2011 було стягнуто з Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах в сумі 25 742 грн. 32 коп. (двадцять п'ять тисяч сімсот сорок дві гривні тридцять дві копійки).

Зазначена постанова суду була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2015року та набрала законної сили, у зв'язку з чим 31.08.2015року позивачем було отримано спірні виконавчі листи (арк.с.19,20).

09.09.2015року позивач звернувся до відповідача з заявою про виконання виконавчих листів від 31.08.2015року, виданих Донецьким окружним адміністративним судом, проте, листом від 18.11.2015року за №15-08/2867 виконавчі листи були повернуті стягувачеві у зв'язку з тим, що відповідач отримав відомості щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на момент видачі виконавчих документів, що унеможливлює стягнення коштів на користь ОСОБА_1 як громадянина.

В подальшому ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2016року було задоволено заяву позивача про виправлення описки у виконавчих листах від 31.08.2015року шляхом зазначення стягувача - ОСОБА_1, замість неналежного - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2016року було скасовано.

05.04.2016року позивач вдруге звернувся до відповідача із заявою щодо виконання виконавчих документів, проте, відповідачем листом від 13.05.2016року за №15-08/1431 виконавчі листи повернуті без виконання посилаючись на п.9 Порядку від 03.08.2011року за №845 у зв'язку з припиненням цивільної правоздатності стягувача.

Відповідно до частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Згідно частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом № 606-XIV.

Частинами 1 та 2 статті 8 Закону № 606-XIV встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

За пунктом 3 частини 1 статті 18 Закону № 606-XIV, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Зазначені вище вимоги є обов'язковими для оформлення виконавчих листів, а їх дотримання сприяє точному, своєчасному та якісному виконанню рішень.

Законодавством у залежності від того, фізична або юридична особи є стягувачем у виконавчому проваджені, встановлені різні вимоги до інформації про стягувача, яка зазначається у виконавчому документі. Так, якщо стягувачем є юридична особа зокрема зазначається повне найменування, а вразі фізичної особи ім'я, прізвище та по батькові. Крім того, суд, що видав виконавчий документ, зазначає інші дані які ідентифікують стягувача чи можуть сприяти примусовому виконанню.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем у справі, який звернувся до суду з адміністративним позовом є ОСОБА_1, який за організаційно - правовою формою господарювання був фізичною особою-підприємцем, а станом на час звернення до суду з зазначеним позовом є фізичною особою.

Суд зазначає, що виконавчі документи містять усю інформацію, яка ідентифікує стягувача, а саме: прізвище, ім'я та по батькові, ІПН, місце проживання, розрахунковий рахунок.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011року за №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Згідно п.3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У відповідності п.5 Порядку під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання;

5) застосовувати заходи впливу до боржників у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держфінінспекції;

6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Так, відповідачем на запит від 18.09.2015року за №15-08/230 3отримано від боржника відомості щодо припинення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що унеможливлює стягнення коштів на користь ФОП ОСОБА_1, у зв'язку з припиненням цивільної правоздатності.

Суд не погоджується з вищезазначеними доводами відповідача на підставі наступного.

Відповідно до приписів п.6 Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Виконавчі документи пред'являються до виконання у строки, встановлені статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Строки пред'явлення виконавчих документів перериваються в разі пред'явлення їх до виконання, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів в установленому порядку.

Пропущені строки пред'явлення виконавчих документів суду до виконання поновлюються судом в установленому законом порядку, а рішень про стягнення коштів, прийнятих державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, - не поновлюються.

Згідно п.9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ, зокрема, подано особою, що не має відповідних повноважень.

Цивільна правоздатність - це здатність фізичної особи мати цивільні права і обов'язки.

Відповідно до ст.25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно ст.26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.

Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

Відповідно до частини 1, 2 статті 50 Цивільного кодексу України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

За частинами 1 та 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Судом встановлено, що вказані виконавчі документи містять усю належну інформацію щодо стягувача - позивача по справі. Припинення підприємницької діяльності у даному випадку не позбавляє права позивача на виконання рішення та отримання належних йому сум.

Згідно частини 1 статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Суд не приймає до уваги доводи представника третьої особи стосовно зміни порядку надання матеріального забезпечення застрахованим особам з посиланням на приписи ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999року за №1105-ХІV (в редакції від 01.01.2015року), оскільки правову оцінку правомірності надання/ненадання позивачу матеріального забезпечення (витрат на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах) було надано у справі №2а/0570/5555/2011, постанова по якій набрала законної сили.

Таким чином, в силу приписів ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржуване рішення було прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасування рішення від 13.05.2016року щодо повернення виконавчих документів у справі №2а/0570/5555/2011 підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відкрити виконавче провадження по справі №2а/0570/5555/2011, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п.8 Порядку органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, діяльність органів Казначейства є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органами Казначейства, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Дії відповідача після надходження заяви про виконання рішення від стягувача, є дискреційним повноваженням, а тому задоволення позовної вимоги зобов'язання відкрити виконавче провадження по справі №2а/0570/5555/2011 є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 цієї статті якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, за участю третьої особи Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання неправомірним та скасування рішення від 13.05.2016року щодо повернення виконавчих документів у справі №2а/0570/5555/2011 та зобов'язання відкрити виконавче провадження по справі №2а/0570/5555/2011 - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області від 13.05.2016року щодо повернення виконавчих документів від 31.08.2015року, виданих Донецьким окружним адміністративним судом, у справі №2а/0570/5555/2011 стягувачу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 275,60грн.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 25.10.2016 року.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 31.10.2016 року.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кірієнко В.О.