Справа № 813/2373/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року № 813/2373/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту ОСОБА_1, позивач) до Галицького районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (надалі по тексту Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, відповідач), в якій просить суд:

-стягнути з Галицького районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 932 (чотирнадцять тисяч девятсот тридцять дві) грн. 84 коп. за відрахуванням зборів і обовязкових платежів та сум виплачених при звільненні.

Ухвалами суду від 13.07.2016 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 27.09.2016 року до участі у справі в якості відповідача було залучено Галицький відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі по тексту Галицький ВП ГУ НП у Львівській області, відповідач 2).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначив, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 813/3615/15 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 року, апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області було задоволено частково, скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 року у справі №813/3615/15 в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 12 230,00 грн. за відрахуванням зборів і обовязкових платежів та сум визначених при звільненні.

Таке своє рішення, апеляційний суд мотивував тим, що перед звільненням позивач працював на посаді слідчого відділення Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, тобто перебував у трудових відносинах саме із Галицьким РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, який є окремою юридичною особою, а не з Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Відтак, позивач зазначає, що має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі явку уповноважених представників із невідомих суду причин не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Жодних клопотань, заперечень на позовну заяву, пояснень на адресу суду не надходило.

Судом, в порядку ст.128 КАС України було ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, із наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 813/3615/15 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016 року, апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області було задоволено частково, скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 року у справі №813/3615/15 в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 12 120,00 грн. за відрахуванням зборів і обовязкових платежів та сум визначених при звільненні. В решті частині постанову залишено без змін.

Так, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що перед звільненням позивач працював на посаді слідчого відділення Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, тобто перебував у трудових відносинах саме із Галицьким РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, який є окремою юридичною особою, від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Зокрема, пунктом 1.6 Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС №499 від 31.12.2007 року, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Однак, в суді першої інстанції не було залучено в якості співвідповідача Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, а тому апеляційний суд вважає що суд першої інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу не з того відповідача.

Разом із тим, наказом Головного управління МВС України у Львівській області за №789 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_1, лейтенанта міліції, було поновлено в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 25.06.2015 року.

Згідно з положеннями ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Суд зазначає, що за період з моменту винесення незаконного наказу та до винесення постанови у справі № 813/3615/15 та її виконання позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Окрім того, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі №813/3615/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконана лише 06.11.2015 року.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику вирішення трудових спорів» передбачено, що рішення вважається виконаним з дня видання наказу роботодавцем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі по тексту - Порядок №100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

При цьому, згідно з п.5 Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установ, організації, встановленим із дотримання вимог законодавства.

Відповідно до довідки про доходи №67/11530 від 07.08.2015 року заробітна плата (виплата за останні два календарні місці роботи) ОСОБА_1 з квітня по травень 2015 року складає 6195,45 грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», у квітня 2015 року було 21 робочий день, у травні 2015 року було 18 робочих днів.

Виходячи із зазначеної норми середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 158,86 грн. (6195,45.:(21+18).

Період, з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/1/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» з 25.06.2015 року (наказ про звільнення ОСОБА_1 №445 від 25.06.2015 року) до 06.11.2015 року (наказ про поновлення ОСОБА_1 №789 о/с від 06.11.2015 року) становить 94 робочих дні (06.15 року 3 р.д+07.15 року 23 р.д+08.15 року 20 р.д+09.15 року 22 р.д.+10.15 року 22 р.дю+11.15 року 4 р.д.).

Таким чином, до виплати підлягає сума у розмірі 14 932 (чотирнадцять тисяч девятсот тридцять дві) грн. 84 коп. за відрахуванням зборів і обовязкових платежів та сум виплачених при звільненні.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскарженні будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Згідно ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №1- 13/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, а відтак мною не пропущено строк звернення до суду.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Галицького районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 14 932 (чотирнадцять тисяч девятсот тридцять дві) грн. 84 коп. за відрахуванням зборів і обовязкових платежів та сум виплачених при звільненні.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 01 листопада 2016 року.