Справа № 826/2324/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Київ справа № 826/2324/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКО КИЇВ»

до Київської міської митниці ДФС,

Митного посту «Столичний» Київської міської митниці ДФС

третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, зобов'язання вчиняти певні дії -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАРКО КИЇВ» (далі - ТОВ «СТАРКО КИЇВ», позивач) з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач-1), митного посту «Столичний» Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - третя особа), в якому просило:

- скасувати рішення Київської міської митниці ДФС від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/300478/2 та від 09 грудня 2013 року №100270000/2013/300512/2 про коригування митної вартості товарів;

- зобов'язати Київську міську митницю ДФС здійснити митне оформлення товарів відповідно до декларацій митної вартості, вантажно-митних декларацій від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/185333 та від 09 грудня 2013 року №100270001/2013/186870 та додатків до них, які були надані позивачем, за першим (основним) методом оцінки митної вартості;

- зобов'язати Київську міську митницю ДФС утриматись від винесення рішень про коригування митної вартості на підставі необґрунтованих сумнівів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/300478/2 та від 09 грудня 2013 року №100270000/2013/300512/2.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2016 року зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу № 826/2324/14 направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий судовий розгляд.

В ході розгляду справи протокольною ухвалою суд замінив неналежних відповідачів Київську міжрегіональну митницю Міндоходів та митний пост «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на належних: Київську міську митницю ДФС, митний пост «Столичний» Київської міської митниці ДФС відповідно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Київською міською митницею ДФС протиправно, на підставі хибного висновку щодо не підтвердження поданими позивачем документами митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято необґрунтовані рішення щодо її коригування.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Київська міська митниця ДФС, в своїх запереченнях просила суд в задоволенні адміністративного позову ТОВ «СТАРКО КИЇВ» повністю відмовити, оскільки при винесенні оскаржуваних рішень, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями законодавства України.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та Фірмою «Starco Eastern Group» (продавець), укладено зовнішньоекономічний договір (далі - контракт) № SК-SEG-01/2011 від 23 січня 2012 року (з урахуванням додаткових угод), за умовами якого, продавець продає, а покупець купує шини, камери і запасні частини (колеса) для несамохідних транспортних засобів (Товар), номенклатура, ціна і кількість яких вказано в рахунках - додатках до цього договору, що є невід'ємними його частинами.

На підставі вказаного контракту та згідно з рахунками Фірми «Starco Eastern Group» від 21 листопада 2013 року №№ 314717, 314718, від 04 грудня 2013 року № 314786 та від 03 грудня 2013 року №314787 в листопаді та в груді 2013 року ввезено 2 партії товару (шини і покришки пневматичні та масивні резинові, камери резинові, вентилі, частки інших причепів та напівпричепів та інших несамохідних транспортних засобів, осі причепів та напівпричепів).

З метою митного оформлення ввезених товарів позивачем за допомогою митого брокера (представника ФОП ОСОБА_1, договір доручення № 03-12/ХН від 14 червня 2012 року) митному органу подано МД від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/185333 та від 09 грудня 2013 року №100270001/2013/186870.

Згідно з графою 44 МД від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/185333 позивачем було подано до органу доходів і зборів товаросупровідні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, передбачені ч. 2 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), а саме:

- декларацію митної вартості № 100270000/2013/185333 від 25 листопада 2013 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № SК-SEG-01/2011 від 23 січня 2012 року з додатковими угодами до нього;

- комерційний інвойс № 314717 від 21 листопада 2013 року;

- комерційний інвойс № 314718 від 21 листопада 2013 року;

- рішення органу з сертифікації № 185/264-Л від 25 листопада 2013 року;

- експортну декларацію 13LV5928;

- транспортний документ на перевезення CARNET TIR XZ75681014 від 21 листопада 2013 року;

- міжнародні товарно-транспортні накладні СМR А №143246 та А № 143246А від 21 листопада 2013 року;

- довідку про транспортні витрати № 27/821.13-І від 22.11.2013 року;

- договори доручення на здійснення перевезення № 09723 ВІ/09781ВІ від 21 листопада 2013 року та заказ № 807 від 20 листопада 2013 року;

- договір транспортно-експедиційного обслуговування при перевезенні вантажів автомобільним транспортом № SK-TLS-01/2012 від 24 січня 2012 року.

Відповідно до графи 44 МД від 09 грудня 2013 року №100270000/2013/186870 позивачем для здійснення митного контролю та митного оформлення, а також підтвердження заявленої ним митної вартості товару подані митному органу наступні документи:

- декларацію митної вартості № 100270000/2013/186870 від 09 грудня 2013 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № SК-SEG-01/2011 від 23 січня 2012 року з додатковими угодами до нього;

- комерційний інвойс №314786 від 04 грудня 2013 року;

- комерційний інвойс №314787 від 03 грудня 2013 року;

- рішення органу з сертифікації № 185/286-Л від 05 грудня 2013 року;

- експортну декларацію 13LV5055;

- транспортний документ на перевезення CARNET TIR JX67932829;

- міжнародні товарно-транспортні накладні СМR LV-40 та LV-41 від 04 грудня 2013 року;

- довідку про транспортні витрати № 28/838.13-І від 05 грудня 2013 року;

- договори доручення на здійснення перевезення № JК 3686/R 2521 від 05 грудня 2013 року та заказ № 848 від 05 грудня 2013 року;

- договір транспортно-експедиційного обслуговування при перевезенні вантажів автомобільним транспортом № SK-TLS-01/2012 від 24 січня 2012 року.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ «СТАРКО КИЇВ» документів Київською міською митницею ДФС встановлено відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, втрат на страхування, а також наявність у них розбіжностей.

Крім того, митний орган дійшов до висновку про те, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем міг вплинути на заявлену декларантом митну вартість, у зв'язку із чим декларанту було запропоновано надати додаткові документи для її підтвердження, а саме:

- по МД від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/185333:

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку митна вартість яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умокни, визначеними договором (угодою, контрактом);

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

виписку з бухгалтерської документації;

ліцензійній чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та с умовою продажу оцінюваних товарів;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару;

копію митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характери списи товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- по МД № 100270000/2013/186870 від 09 грудня 2013 року:

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку митна вартість яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умокни, визначеними договором (угодою, контрактом);

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

виписку з бухгалтерської документації;

ліцензійній чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та с умовою продажу оцінюваних товарів;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару;

копію митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характери списи товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

розрахунок ціни (калькуляцію).

Декларант позивача повідомив контролюючий орган про неможливість надання додатково витребуваних документів в десятиденний термін та зазначив, що процедуру консультації проведено.

Враховуючи викладене, митний орган прийшов до висновку про відсутність у наданих до митного оформлення позивачем документів відомостей відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товарів, у зв'язку з чим оформив картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Підставою для відмови у митному оформленні були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 25 листопад 2013 року №100270000/2013/300478/2 та від 09 грудня 2013 року №100270001/2013/300512/2, згідно з якими митна вартість товарів визначена із застосуванням резервного методу.

В подальшому відповідачем надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом в повному обсязі, та щодо надання протягом 80 днів з дня випуску товарів відповідних документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Незгода із прийнятими митницею рішеннями обумовила позивача на звернення до суду із даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ТОВ «СТАРКО КИЇВ», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені чинними на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34-1 ч. 1 статті 4 МК України, встановлено, що органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч. 2 статті 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 статті 52 МК України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 статті 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1 та 2 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 статті 54 МК України).

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 12 статті 264 МК України, разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно ч. 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (ч. 7 статті 55 МК України).

Відповідно до ч. 8 вказаної статті МК України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Згідно ч. 9 статті 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини 5-8 статті 58 МК України).

Відповідно до ч. 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об'єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24 травня 2012 року № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що рішеннями про коригування митної вартості товарів від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/300478/2 та від 09 грудня 2013 року №100270001/2013/300512/2 митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу.

При цьому, підставною для прийняття вказаного рішення стало подання позивачем до митного оформлення документів, які мали розбіжності.

Так, згідно п. 2.1. договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 24 січня 2012 року № SK-TLS-01, узгодження ціни та інші конкретні умови поставки конкретних партій товару має бути оговорено в заявках, однак, у договорі про транспортно-експедиційне обслуговування при перевезенні вантажів автомобільним транспортом від 24 січня 2012 року № SK-TLS-01/2012 відсутнє узгодження ціни перевезення.

Відповідно до CMR №143246 перевезення було здійснено YACKOVSKI (м. Вінниця), проте декларантом позивача надано договір про транспортно-експедиційне обслуговування від 24 січня 2012 року № SK-TLS-01, укладений між позивачем та SIA «Tire Logistic Serviss» (Ріга, Латвія), за умовами якого Замовник доручає, а Експедитор приймає на себе організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом та здійснення їх ТЕО у міжміському та (або) міжнародному сполученні.

Крім того, зазначений вище договір про транспортно-експедиційне обслуговування діяв до 24 січня 2013 року (п. 6.1 Договору), а транспортування було здійснене в період листопад-грудень 2013 року, отже він не міг слугувати підтвердженням відношення даного суб'єкта господарювання до конкретних поставок товару.

Також, під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару контролюючий орган встановив відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, витрат на страхування вантажу, що не деталізується у довідці про транспортні витрати.

Київська міська митниця ДФС, між іншим, зазначила про наявність сумнівів, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену митну вартість.

Суд зазначає, що до прийняття оскаржуваних рішень відповідачем-1 було запропоновано декларанту надати додаткові документи.

Однак, як вже було зазначено вище, декларант позивача повідомив митницю про неможливість їх надання у встановлений строк та завершення процедури консультацій.

Вищий адміністративний суд України, у своїй ухвалі від 10 лютого 2016 року вказав на передчасність позиції судів попередніх інстанцій щодо відсутності у органу доходів і зборів у спірних правовідносинах підстав для витребування додаткових документів.

Виходячи з системного аналізу правових норм, суд проходить до висновку про необґрунтованість посилання відповідача-1 на наявність однієї із підстав для витребування від декларанта додаткових документів з мотивів наявності у органу доходів і зборів сумнівів, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, оскільки відповідно до ч. 13 статті 58 МК України за наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Матеріалами справи не підтверджено факту надання органом доходів зборів декларанту письмового обґрунтування, що взаємовідносини між позивачем та його контрагентом вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Відповідно до ч. 14 статті 58 МК України у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Між тим, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд погоджується, що митна вартість імпортованих товарів не могла бути визначена за ціною договору, оскільки використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Під час розгляду справи знайшло підтвердження факту того, що під час митного оформлення товарів декларантом позивача надано товаросупровідні документи, які містили розбіжності, а відтак процедура консультацій була розпочата митницею правомірно.

Оскільки під час процедури консультації декларантом не надано до контролюючого органу додаткового витребуваних документів, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у митному оформленні товарів та прийнято оскаржувані рішення із застосуванням резервного методу.

При цьому, суд критично відноситься до посилань позивача про недотримання відповідачем-1 при прийнятті оскаржуваних рішень десятиденного строку, відведеного декларанту для надання додаткових документів, з урахуванням наданих декларантом позивача пояснень з приводу неможливості надання додаткових документів у встановлений термін та завершення процедури консультацій.

Суд погоджується, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідно до п. 2 статті 58 МК України не може бути прийнятий у зв'язку з тим, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджено документально. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості на основі віднімання/додавання вартості не може бути використаний у зв'язку із відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Таким чином, митницею правомірно було застосовано в обох випадках резервний метод визначення митної вартості товарів, що ґрунтується на митній вартості товарів, подібних за якісними характеристиками, митне оформлення яких вже здійснене за митними деклараціями від 11 вересня 2013 року № 110100000/2013/228499, від 23 вересня 2013 року № 110100000/2013/229721, від 20 серпня 2013 року № 100270000/2013/174757, від 21 жовтня 2013 року № /2013/181582, від 30 жовтня 2013 року № 100270000/2013/182688, від 10 вересня 2013 року № 100270000/2013/177075, від 30 жовтня 2013 року № 100270000/2013/182739.

При цьому, надані декларантом митному органу документи щодо підтвердження визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) є такими, що не спростовують доводи Київської міської митниці ДФС та не можуть бути ним враховані для підтвердження заявленої митної вартості, з підстав зазначених вище.

Аналізуючи вищевказане, суд вважає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності визначеної митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України.

Митний орган може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товарів.

Митні органи, відповідно до покладених на них завдань, забезпечують контроль за виконанням законодавства України з питань митної справи й справлянням податків і зборів та інших завдань, покладених на митну службу України.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів проводиться митним органом, що здійснює митне оформлення товарів із застосуванням різних форм митного контролю згідно з положеннями Митного кодексу України.

Такими чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що контролюючий орган при виконанні своїх обов'язків діяв у спосіб та в межах, передбачений нормами чинного законодавства України, рішення про коригування митної вартості товарів від 25 листопад 2013 року №100270000/2013/300478/2 та від 09 грудня 2013 року №100270001/2013/300512/2 прийняті правомірно, а тому підстав для їх скасування у суду немає.

Водночас, не можу бути задоволена вимога щодо зобов'язання Київську міську митницю ДФС здійснити митне оформлення товарів відповідно до декларацій митної вартості, вантажно-митних декларацій від 25 листопада 2013 року №100270000/2013/185333 та від 09 грудня 2013 року №100270001/2013/186870 та додатків до них, які були надані позивачем, за першим (основним) методом оцінки митної вартості, з огляду на встановлену в ході розгляду справи правомірність прийнятих рішення про коригування митної вартості товарів.

Не підлягає до задоволення також вимога позивача щодо зобов'язання Київську міську митницю ДФС утриматись від винесення рішень про коригування митної вартості на підставі необґрунтованих сумнівів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 статті 3 КАС України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Зі змісту наведених законодавчих норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси фізичних або права та інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, не підлягають задоволенню вимоги, щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень утримуватися від винесення рішень у майбутньому у зв'язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки судом оцінюються певні обставини, підтверджені зібраними доказами. Таким чином висновки суду стосуються лише конкретних рішень (дій) суб'єкта владних повноважень і не можуть розповсюджуватися на невизначене коло таких рішень (дій), які можливо відбудуться у майбутньому.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статей 69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість, відповідачем доведено правомірність прийнятих ним рішень про коригування митної вартості товарів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення статті 94 КАС України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРКО КИЇВ» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко