Справа № 130/1733/16-а
Суддя: Шепель К. А.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря Бондар С.В.,

представника позивача Резніка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Леляцького сільського голови Смущака Олександра Петровича, Леляцької сільської ради Жмеринського району про визнання протиправними дій сільського голови по винесенню розпорядження № 9 від 7 липня 2016 року "Про розгляд звернення від ОСОБА_2." та визнання протиправною бездіяльність сільської ради щодо невжиття заходів по скасуванню цього розпорядження та неприведення його у відповідність до норм чинного законодавства, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконними та протиправними дії Леляцького сільського голови Смущака О.П. щодо видачі ним протизаконного розпорядження від 8 липня 2016 року "Про розгляд звернення від ОСОБА_2.", скасувати це розпорядження та визнати протиправною бездіяльність Леляцької сільської ради щодо невжиття відповідних заходів реагування щодо скасування цього розпорядження та невжиття заходів реагування щодо не приведення даного розпорядження та акту комісії від 8 липня 2016 року у відповідність до норм чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги і просив визнати протиправними дії Леляцького сільського голови по винесенню ним розпорядження № 9 від 7 липня 2016 року «Про розгляд звернення ОСОБА_2.», скасувати це розпорядження, визнати протиправною бездіяльність сільської ради щодо невжиття заходів по скасуванню цього розпорядження та неприведення його у відповідність до норм чинного законодавства. Пояснив, що розпорядженням Леляцького сільського голови від 7 липня 2016 року створено комісію у складі його як голови, депутата сільської ради та члена виконкому для виїзду до домогосподарства позивача для вияснення при зустрічі питань по її численним зверненням до сільської ради. Вирішено також для охорони громадського порядку запросити працівників поліції. Це розпорядження стосується інтересів його довірительки, яку з розпорядженням під розпис не ознайомлено. Воно стосується інтересів поліції, сільської ради та виконавчого комітету, однак винесене одноособово сільським головою, а не спільно з цими органами. І взагалі це розпорядження не відповідає вимогам діловодства, які ставляться до форми та змісту документу. Леляцька сільська рада в особі її депутатів знала про таке протиправне розпорядження, однак не прийняла ніяких мір до його скасування або приведення у відповідність до норм закону, що прямо передбачено Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Просив також стягнути з відповідачів на користь його довірительки 1160 грн. витрат на правову допомогу адвоката Довбиша О.Л. по квитанції № 21 від 26 липня 2016 року, а також 51 грн. витрат на виготовлення копії документів при зверненні до суду.

Відповідач-представник відповідача Леляцький сільський голова Смущак О.П. у судове засідання не з'явився. Подав заяву про відкладення судового засідання у зв'язку з відрядженням до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Доказів на підтвердження цієї події не представив.

Разом з цим представник позивача подав суду ксерокопію виклику Представника Уповноваженого з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України, який викликає Леляцького сільського голову на 11 годину 28 жовтня 2016 року.

Тому суд вважає, що відповідач-представник відповідача не з'явився 26 жовтня 2016 року у судове засідання без поважних причин.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 128 КАСУ, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також думку представника позивача, який просив розглянути справу у відсутність відповідача-представника відповідача, суд розглядає адміністративний позов у відсутність відповідача-представника відповідача.

Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали адміністративного позову, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як видно з матеріалів справи, 7 липня 2016 року Леляцький сільський голова Смущак О.П. виніс розпорядження «Про розгляд звернення від ОСОБА_2.» (а.с.5).

У розпорядженні зазначено, що 7 липня 2016 року в черговий раз надійшло звернення від ОСОБА_2 про отримання публічної інформації, якій вже неодноразово надсилались відповіді на ці звернення. З метою виходу до домогосподарства ОСОБА_2 та вияснення всіх питань при особистій зустрічі, голова розпорядився створити комісію в складі себе як голови комісії, депутат сільської ради та члена виконкому сільської ради. Для охорони громадського порядку було вирішено запросити працівників поліції (а.с.5).

Взагалі розпорядження - це документ, що видається одноосібно керівником державних органів, а також установ, підприємств, організацій в межах їх компетенції для оперативного вирішення будь-яких конкретних питань, і має обов'язкову юридичну силу щодо громадян (працівників) та підлеглих установ, яким адресовано розпорядження. Розпорядження ніколи не має нормативного характеру, і, приймаючи до уваги сформовану практику, дійсно до його виконання.

Виходячи з загальновідомих вимог до форми та змісту документу, розпорядження повинно містити такі реквізити : повна назва установи, назва документа, номер, дата і місце видання, назва розпорядження, його текст, а також посада, підпис, ініціали, прізвище особи, яка підписала розпорядження.

При огляді оскаржуваного розпорядження вбачається, що воно відповідає цим вимогам.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на Державний стандарт України 3843, Державна уніфікована система документації, Основні положення - як на підставу невідповідності розпорядження цим положенням, оскільки, на думку суду, цей стандарт не відноситься до вимог до розпорядження сільського голови, і у судовому засіданні представник позивача не зміг чітко вказати на таку невідповідність.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про необхідність винесення спільного розпорядження - сільським головою, сільською радою, її виконавчим комітетом та відділом поліції, так як розпорядження - це видаваємий керівником документ одноосібно.

Тому суд в цілому не приймає до уваги пояснення представника позивача про невідповідність розпорядження вимогам чинного законодавства та його неправомірність і незаконність.

Право сільського голови на винесення розпоряджень прямо передбачена пунктом 20 частини четвертої статті 40 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» : сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому виносячи розпорядження, сільський голова діяв у межах своїх повноважень, і твердження представника позивача в цій частині також не мають під собою підґрунтя.

Суд також не приймає до уваги пояснення представника позивача в тій частині, що розпорядження стосується інтересів позивача, і її було необхідно під розпис ознайомити з цим розпорядженням, оскільки в розпорядженні йдеться тільки про необхідність виїзду до домогосподарства ОСОБА_2, і стосується воно осіб, які повинні були такий виїзд здійснити. А інтересів ОСОБА_2 розпорядження безпосередньо не стосується, так як ніхто не предписував порушити її право на приватне життя, житло, спілкування, і вона теоретично могла просто не впустити комісію на територію свого домоволодіння та відмовитись від спілкування з ними.

Посилання представника позивача на рішення Жмеринського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року, яким визнаний акт про відвідування комісією домогосподарства ОСОБА_2 8 липня 2016 року неналежним доказом суд не приймає до уваги, оскільки цей акт не є предметом судового розгляду, і визнавався він у цьому рішенні неналежним доказом, оскільки не стосувався предмета спору (а.с.62).

воїх вільних поясненнях зазначив, що на дошці оголошень у приміщенні сільської ради вивішуються копії рішень сільської ради, її керівних органів та сільського голови. Тому в цій частині суд також не вбачає ніяких порушень.

Враховуючи, що при винесенні розпорядження сільський голова діяв в межах своїх повноважень, саме розпорядження відповідає вимогам закону, то сільська рада в особі її депутатів не повинна була приймати міри до його скасування чи приведення у відповідність з чинним законодавством. І позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 162 КАСУ при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 128, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАСУ, пунктом 20 частини четвертої статті 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Леляцького сільського голови Смущака Олександра Петровича, Леляцької сільської ради Жмеринського району про визнання протиправними дій сільського голови по винесенню розпорядження № 9 від 7 липня 2016 року "Про розгляд звернення від ОСОБА_2." та визнання протиправною бездіяльність сільської ради щодо невжиття заходів по скасуванню цього розпорядження та неприведення його у відповідність до норм чинного законодавства - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

На постанову може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня отримання копії її повного тексту.

Головуючий К.Шепель