Справа № 810/340/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/340/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство Бориспільської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№ 119)» до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

ДП «Підприємство Бориспільської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області» (далі - позивач) звернулося до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № 016591710 від 12.11.2015 року.

Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 07 квітня 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області 08.06.2000 року як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У період з 20.10.2015 року по 26.10.2015 року відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи з фізичних осіб та порядку заповнення і своєчасності надання податкового розрахунку по формі № 1-ДФ за період з 01.01.2012 року по 30.09.2015 року.

Результати перевірки оформлені актом № 264/17-08680201 від 02.11.2015 року.

За висновками перевірки позивачем було порушено вимоги;

- пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, а саме недоутримано податок на доходи з фізичних осіб (з засуджених) за січень 2012 року - вересень 2015 року, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 162 947, 01 грн.;

- абзацу «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме отримано додаткове благо, як грошове відшкодування, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 34, 26 грн.;

- підпунктів 168.1.1, 168.1.2 та 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно перераховано податок за січень 2012 року - вересень 2015 року в сумі 374 847, 27 грн., в результаті чого нараховано пеню у розмірі 15 023, 88 грн.

Висновок відповідача про недоутримання позивачем податку з доходів фізичних осіб за січень 2012 року - вересень 2015 року у розмірі 162 947, 01 грн. ґрунтується на тому, що протягом перевіряємого періоду ДП «Підприємство Бориспільської виправної колонії» при визначенні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб до доходів засуджених застосовувалася податкова соціальна пільга.

Контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу на розмір податкової соціальної пільги можливо лише стосовно доходу у вигляді заробітної плати, проте, у розумінні трудового та податкового законодавства засуджені до позбавлення волі не є найманими працівниками, а отримувана ними заробітна плата не відповідає визначенню заробітної плати.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем протиправно зменшено суму загального місячного оподатковуваного доходу засуджених, які залучені до праці, на суму податкової соціальної пільги, що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 162 947, 01 грн.

На підставі Акту перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12.11.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 297 839, 19 грн., у тому числі 162 981, 27 грн. за основним платежем та 119 834, 04 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а також нараховано пеню у сумі 15 023, 88 грн.

Не погоджуючись з рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про захист своїх прав та обов'язків.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата) (пункт 167.1 статті 167 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За приписами підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

З урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті, платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку (підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 1 розділу ХІХ Прикінцеві положення Податкового кодексу України положення підпункту 169.1.1 пункту 169 статті 169 Податкового кодексу України набирають чинності з 1 січня 2016 року. До 31 грудня 2015 року для цілей застосування цього підпункту податкова соціальна пільга надається в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що з набранням чинності Податковим кодексом України та до 1 січня 2016 року платники податку мають право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати на суму, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Крім того, також необхідно зазначити, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні» трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України) визначено, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України (частина перша статті 9).

Відповідно до частини першої статті 118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Праця засуджених регламентується Кодексом законів про працю України.

Згідно з частиною першою статті 120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Нормативно-правовим актом, яким у періоді, що перевірявся, встановлювалася форма і система оплати праці осіб, засуджених до позбавлення волі, була Інструкція з оплати праці засуджених до обмеження та позбавлення волі, затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 191 від 04.10.2004 року (далі - Інструкція № 191), а з 02.04.2013 року - Інструкція про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07.03.2013 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України № 387/22919 від 11.03.2013 року (далі - Інструкція № 396/5).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 191 засуджені до обмеження волі залучаються до праці на виробництві (підприємствах або в майстернях) виправних центрів або на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності на підставі укладених письмових угод між установою та замовником за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Згідно пункту 3.1 Інструкції № 191 праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Департаменту. Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт. Заробітна плата, нарахована засудженим, за умов виконання ними встановленої норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу, не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

На засуджених поширюються розміри доплат за роботу у важких, шкідливих, особливо шкідливих умовах праці. Доплати за умови праці визначаються за даними атестації робочих місць та оцінки умов праці в розмірах, не менших за передбачені законодавством (пункт 3.6 Інструкції № 191).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 191 із заробітної плати, отриманих пенсій та інших доходів засуджених здійснюються утримання відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів (крім сум отриманих пенсій) фізичних осіб; аліменти; вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецодягу і спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків.

Інструкцією № 396/5 з 02.04.2013 року передбачено аналогічне за змістом правове регулювання форми і оплати праці засуджених.

Отже, як було правильно встановлено судом першої інстанції, вищенаведені норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці. У зв'язку з чим обкладення цих доходів податком, як і застосування податкових соціальних пільг, здійснюється у загальному порядку.

Крім того, підпункт 169.2.3 пункту 169.2 статті 169 Податкового кодексу України не містить застережень щодо неможливості застосування податкової соціальної пільги до заробітної плати осіб, засуджених до позбавлення волі.

Постановою Кабінету Міністрів № 1227 від 29.12.2010 року затверджено Порядок подання документів для застосування податкової соціальної пільги.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання документів для застосування податкової соціальної пільги, платник податку подає роботодавцю заяву про обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за встановленою Державною податковою службою формою.

Як убачається з матеріалів справи, податкову соціальну пільгу позивачем було застосовано на підставі заяв засуджених, які відбували покарання у Бориспільській виправній колонії та працювали у місцях і на роботах, які визначалися адміністрацією Колонії. Копії зазначених заяв містяться у матеріалах справи (т.2, а.с. 228-250; т.3, а.с. 1-128).

Підсумовуючи викладене, та враховуючи наявність трудових відносин між засудженими до позбавлення волі особами та Бориспільською виправною колонією, які виникли у результаті залучення таких засуджених до суспільно корисної праці та отримання засудженими відповідної компенсації за виконану роботу - заробітної плати, наявність у матеріалах справи відповідних заяв засуджених як умови для застосування податковим агентом податкової соціальної пільги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно було зменшено загальний місячний оподатковуваний дохід засуджених на суму податкової соціальної пільги.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовуються викладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 27.10.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.