Справа № 263/9746/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хараджа Н.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року справа №263/9746/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Інспекція міської ради з благоустрою м. Маріуполя про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що постановою адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.07.2016 № 970 її було визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), за самовільне встановлення стендів з продажу окулярів на об'єкті благоустрою загального користування за адресою: м. Маріуполь, вул. Казанцева, буд.17, і накладено адміністративний штраф у розмірі 1360 грн.

З даною постановою вона не згодна, вважає її незаконною і такою, що підлягає скасуванню. Зауважує, що наявність фотознімку, що фіксує факт її перебування на вказаному об'єкті благоустрою, не підтверджує її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вона не здійснює підприємницьку діяльність та перебувала на час складення протоколу біля стенду з продажу окулярів на прохання її подруги, яка відійшла до вбиральні, і попросила доглянути за товаром. Також зауважує на тому, що їй було надано для підписання раніше підготовлений протокол з підписами свідків, які були відсутні в момент вручення даного протоколу, та в якій в момент вручення інспекторами були вписані лише її дані. На підставі викладеного просить скасувати вказану постанову від 27 червня 2016 № 970, а провадження по справі - закрити.

Позивачка в судовому засіданні першої інстанції додатково зазначила, що на час складання проколу вона проходила стажування з реалізації окулярів у ФОП ОСОБА_5. Під час складання протоколу представниками адмінкомісії стенд з окулярами з табличкою «ФОП ОСОБА_5» знаходився на об'єкті благоустрою, на прохання контролерів надати їй документи, вона відповіла, що у неї вони вдома та надала лише паспорт. Також в судовому засіданні зазначила, що в той день проходила стажування із подругою, хто встановлював стенд не знає.

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції заперечувала проти заявлених позовних вимог та їх задоволення, надавши при цьому письмові заперечення, відповідно до яких 08.07.2016 Інспекцією міської ради з благоустрою м. Маріуполя виявлено самовільне встановлення торгівельного стенду з продажу окулярів на об'єкті благоустрою загального користування по вул. Казанцева, 17, про що складено протокол №000901. Особу було ознайомлено з протоколом, про що містяться підпис та пояснення порушника. ОСОБА_4 на засідання адміністративної комісії виконкому 27.07.2016 з'явилася та надала власні усні пояснення по справі. Рішенням адміністративної комісії було накладено штраф у розмірі 1360 грн. Позивачка постанову отримала особисто, про що свідчить її власний підпис. На підставі чого вважає постанову законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Крім того, у суді першої інстанції були допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, пояснивши, що під час рейду підійшли до стенду з окулярами, де побачили ОСОБА_4, якій було повідомлено, що у цьому місці заборонено встановлювати торгівельні об'єкти, запропоновано надати у разі наявності відповідні дозвільні документи, на що позивачка відповіла, що документи в неї вдома та надала лише паспорт. На стенді була табличка «ФОП ОСОБА_5». Будь-яких пояснень щодо проходження стажування або щодо подруги, або щодо відсутності відомостей щодо самовільного встановлення стенду ОСОБА_4 не надавала.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень адміністративної комісії, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та оскільки позивачку притягнуто до відповідальності не за торгівлю у невстановлених місцях, а за порушення Правил благоустрою. Також суд першої інстанції вважає, що розмір адміністративного стягнення відповідає вимогам ст.152 КУпАП, обставинам справи та даним про особу правопорушника.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не долучив до матеріалів справи і не дав оцінку відповіді приватного підприємця ОСОБА_5 за вих. №1/07/2016 від 16.07.2016, який підприємець дав на відповідь апелянта письмове звернення до нього, та яке, як вважає позивачка, має істотне значення для справи, де приватний підприємець вказує, що 8 липня 2016 року по вул. Казанцева, буд. 17 в м. Маріуполі торговий стенд з окулярами, який йому належить, встановила працівниця ОСОБА_8, котра офіційно робить у нього.

Крім того, апелянт наголошує, що ознайомившись зі статтею 152 КУпАП було з'ясовано, що мінімальний штраф складає 340 грн., а максимальний 1360 грн. Відповідно до цього, апелянту не зрозуміло, чому було застосовано висока ставка штрафу. Адже якби позивачка скоювала вказане правопорушення, то не вже адміністративна комісія та суд першої інстанції не повинні були б з'ясувати чи вперше особа залучається до адміністративній відповідальності чи вже раніше притягувалася до відповідальності.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Позивач до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08.07.2016 інспектором Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя був складний протокол №000901 за фактом виявлення 08.07.2016 о 11-10 год. самовільне встановлення торгівельного стенду з продажу ОСОБА_4 окулярів на об'єкті благоустрою загального користування по вул. Казанцева, буд. 17 в м. Маріуполі, чим було порушено п.п. 17 п. 15.1 Розділу 15 Правил благоустрою території міста Маріуполя.

Постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.07.2016 №970 за результатами розгляду вказаного протоколу ОСОБА_4 було визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, за порушення п.п. 17 п. 15.1 Розділу 15 Правил благоустрою території міста Маріуполя та накладено на неї адміністративний штраф у розмірі 1360 грн.

Судами встановлено, що адміністративний протокол був складений відповідно до норм діючого законодавства в присутності ОСОБА_4, остання була сповіщена про засідання адміністративної комісії на 27.07.2016 по розгляду протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, про що наявний її підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, та була присутня на засіданні комісії, що останньою не оспорюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони: 1/ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2/ з виконанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3/ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення /вчинення дії/; 4/ безсторонньо /неупереджено/; 5/ добросовісно; 6/ розсудливо; 7/ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8/ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення / дія/; 9/ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10/ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України від 6 вересня 2005 року N 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон N 2807-IV) на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Згідно з п. п. 17 п. 15.1 Розділу 15 Правил благоустрою території міста Маріуполя на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати засоби зовнішньої реклами, вивіски, торговельні лотки, павільйони, кіоски, металеві гаражі тощо.

Відповідно до п. 16 Правил роботи дрібно-роздрібної торговельної мережі, затверджених наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 08.07.96 №369, розміщення пунктів дрібно-роздрібної торговельної мережі здійснюється суб'єктом господарювання відповідно до вимог Земельного кодексу України та законодавства про благоустрій населених пунктів, планування та забудову територій, санітарного та епідемічного благополуччя населення, пожежну охорону, державну автоінспекцію та архітектуру. України

Згідно з Листом Міністерства доходів і зборів України від 27.09.2013 №12060/6/99-99-22-01-03-15/1182 «Щодо регулювання стихійної торговельної діяльності» стихійна торгівля - це торгівля фізичними особами без відповідних дозвільних документів про якість та безпеку реалізованих ними товарів і у невстановлених місцях з рук, з землі, без дозволу райдержадміністрації на розміщення об'єкту торгівлі. Крім того, це самовільне захоплення земельних ділянок та встановлення на них малих архітектурних форм - наметів, кіосків, павільйонів та інше для заняття торговельною діяльністю.

Відповідно до п.2.31 розділу ІІ Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ від 21.10.2011 №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності»: розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється.

На підставі ст. 40 Закону N 2807-IV, для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, сільські, селищні, міські ради утворюють інспекції з благоустрою населених пунктів. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами шляхом проведення перевірок території.

Відповідно до п.п.17 п.15.1 Правил благоустрою м. Маріуполя на об`єктах благоустрою заборонено самовільно встановлювати торгівельні лотки, павільйони, кіоски, тощо.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень адміністративної комісії, її висновок про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, відповідає матеріалам справи.

Положення ч.1 ст. 69 КАС України визначає поняття доказів в адміністративному судочинстві, як будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, маються інші дані, необхідні для встановлення обставин справи та її вирішення, які є доказами у справі, а саме фотознімок, який підтверджує наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає покази ОСОБА_4 щодо обґрунтування відсутності її провини у зазначеному адміністративному правопорушенні, оскільки вони носять суперечливий характер (під час судового розгляду позивачка постійно змінювала свої покази, плуталася, зазначала різні фактичні обставини), у зв'язку з чим суд позбавлений можливостей встановити їх достовірність. Інших доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивачка, суду не надано. До листа фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 вих. № 1/07/2016 від 16.07.2016 апеляційний суд ставиться критично, оскільки ОСОБА_4 стверджує, що є його найманим працівником, тому він зацікавлений в результатах розгляду справи. До того ж, зазначений лист нею не надавався ані до органу, який розглядав справу про адміністративне правопорушення, ані до суду першої інстанції. Також відсутні докази заявлення ОСОБА_4 клопотання про виклик та допит свідка, на якого посилався в листі підприємець ОСОБА_5, а також і останнього. В свою чергу покази ОСОБА_4 спростовуються іншими доказами по справі.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій, а позивачкою належних доказів, які б спростовували даний протокол та постанову по справі про адміністративне правопорушення суду не надано.

Поруч з вказаним, колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційний суд встановив, що суб'єкт владних повноважень допустив порушення ст. 33 КУпАП при визначенні розміру стягнення, місцевий суд повинен був відповідно до пункту 4 ст. 293 цього Кодексу змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Зазначену помилку суду першої інстанції виправляє апеляційний суд.

При цьому колегія суддів зазначає, що суб'єкт владних повноважень при прийнятті оскаржуваної постанови дійсно не мотивував обґрунтованість застосування штрафу в його максимальному розмірі, в той час як апеляційний суд не вбачає встановлених обтяжуючих обставин.

Правовими підставами для виправлення помилки в оскаржуваному рішенні суб'єкта владних повноважень є положення статті 293 КУпАП, згідно яких орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Повноваження суду при вирішенні справи відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначені частиною статтею 162 цього кодексу. Так, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Враховуючи приписи ст. 33 КУпАП, відповідно до яких при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність (які в цій справі відсутні), приймаючи до уваги межі санкції статті 152 КУпАП (від 20 до 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) апеляційний суд вважає за необхідне визначити стягнення в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 гривень.

В повному обсязі постанову виготовлено 26 жовтня 2016 року.

Керуючись статтями 9, 11, 95, 184, 195, 196, 197, 198, п.4 ч.1 202, 206, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Інспекція міської ради з благоустрою м. Маріуполя про скасування постанови - задовольнити частково

Змінити захід стягнення за постановою адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27 липня 2016 року №970 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та вважати накладеним стягненням на ОСОБА_4 штрафу в розмірі 850 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов