Справа № 808/1507/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2016 рокусправа № 808/1507/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворіт»

до Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фаворіт» у травні 2016 року звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області № та № , винесені 29 квітня 2016 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Вільнянською ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області у період з 05.04.2016 по 11.04.2016 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Фаворіт» з питань правильності нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських операцій з ПП «Актив-Ікс», ТОВ «Дорта» за період з 01.01.2014 по 21.12.2015, за результатами якої складено Акт № 167/08-06-15/25492010 від 18.04.2016.

На підставі висновків акту відповідачем 29 квітня 2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення: № , яким ТОВ «Фаворіт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 379673,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 94918,25 грн. та № , яким ТОВ «Фаворіт» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 427819,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 106954,75 грн.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими угоди, укладені ТОВ «Фаворіт» з ПП «Актив-Ікс» та ТОВ «Дорта», не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток у сумі 379673,00 грн. та занижено податок на додану вартість у сумі 427819,00 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фаворіт» з ПП «Актив-Ікс» та ТОВ «Дорта» було укладено договори поставки сої № Ф-05/11/14-А від 05.11.2014, № Ф-01/12/14 від 01.12.2014, та № Ф-15/10/14-ДР від 15.10.2014 відповідно.

На виконання вказаних договорів виписані податкові та видаткові накладні, ТТН, надано платіжні доручення на підтвердження оплати товару, копії яких містяться в матеріалах справи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що господарські взаємовідносини між ТОВ «Фаворіт» та ПП «Актив-Ікс» та ТОВ «Дорта» здійснені в межах правочинів, які повністю відповідають вимогам закону, господарські операції мають реальний характер, складені первинні документи оформленні належним чином, а отримані ТМЦ використанні у власній господарській діяльності.

Проте суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає, що наявність належно складених, за формою, визначеною законом, первинних бухгалтерських документів не може бути самостійною підставою для віднесення сум витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та віднесення сум ПДВ, сплачених в ціні товару (послуг), до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування, якщо не відбулося реальне здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка позивача здійснювалась на підставі ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 23.12.2015 у справі № 760/22489/15-к щодо призначення у рамках кримінального провадження № 0000239 перевірки ТОВ «Фаворіт» за період з 01.01.2014 по 21.12.2015 щодо правильності нарахування та сплати до бюджету ПДВ та податку на прибуток підприємств при проведенні фінансово-господарських операцій з фіктивними підприємствами ПП «Актив-Ікс» та ТОВ «Дорта» (в подальшому змінено назву підприємства на ТОВ «Кампер Трейд»).

Судом встановлено, що договір поставки, укладений позивачем з ПП «Актив-Ікс», був підписаний уповноваженою особою контрагента - директором ОСОБА_1, з ТОВ «Дорта» - директором ОСОБА_2.

Первинні документи бухгалтерського обліку, що містяться в матеріалах справи, зокрема, податкові та видаткові накладні, підписані вказаними посадовими особами контрагентів-постачальників.

В матеріалах справи міститься вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2015 у справі № 200/17923/15-к, згідно з яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, яке полягає у фіктивному підприємництві, а саме здійснення незаконної діяльності, використовуючи фіктивний суб'єкт підприємницької діяльності - ТОВ «Дорта», у період з липня 2014 по січень 2015 року шляхом надання податкової вигоди третім особам, незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та витрат з податку на прибуток підприємств.

Також в матеріалах справи міститься вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2016 у справі № 203/625/16-к, згідно з яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, зі змісту якого вбачається, що останній у період з 03.10.2014 по червень 2015 року перебував на посаді директора ПП «Актив-Ікс», проте фактично підприємницьку діяльність не здійснював, надав вигоду третім особам шляхом документального оформлення безтоварних операцій, складання підробних первинних документів, переводу безготівкових коштів тощо.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним, зокрема, в постановах від 01 грудня 2015 року (№ 826/15034/14) та від 12.01.2016 (№ 826/20548/13-а) первинний документ містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. При цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що документи, складені посадовими особами фіктивних підприємств, не можуть вважатися первинними та використовуватися в бухгалтерському і податковому обліку в силу закону.

Спростовуючи висновки суду першої інстанції, що на платника податків не покладено обов'язку щодо перевірки дотримання контрагентом вимог чинного законодавства, а також, що право платника податків не залежить від отримання документального підтвердження щодо належного виконання продавцем товару своїх податкових зобов'язань, колегія суддів зазначає, що господарська діяльність суб'єкта підприємницької діяльності здійснюється на власний ризик останнього, що вимагає від нього певної обачності та обережності.

Сукупність же встановлених в даній справі обставин (ненадання до перевірки всіх первинних документів, наявність вироків суду щодо посадових осіб контрагентів) взагалі дають підстави ставити під сумнів добросовісність укладання позивачем правочинів з вищевказаними контрагентами, тобто свідчать про здійснення останнім господарських операцій без мети реального настання правових наслідків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність у ТОВ «Фаворіт» законних підстав для віднесення сум витрат по угодам, укладеним з вищевказаними контрагентами, до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також сум ПДВ, сплачених в ціні товару (послуг), до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування та, як наслідок, про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області № та № , винесені 29 квітня 2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року в адміністративній справі № 808/1507/16 скасувати.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворіт» відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2016 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова