Справа № 817/2288/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Київ К/800/52890/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
головуючого: Мороз Л.Л.,
суддів: Горбатюка С.А.,
Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" до Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:
Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернулось до суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису від 23.07.2015 року № 17-02-020/0001.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.092015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 року, у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.07.2015 року на Урядову гарячу лінію надійшло звернення ОСОБА_1 щодо невчасної виплати заробітної плати її мобілізованому чоловіку, працівнику ПАТ "Рівнеазот". Вказане звернення направлено на розгляд до Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області. 13.07.2015 року Територіальна державна інспекція з питань праці у Рівненській області, відповідно до вимог пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390 (далі - Порядок № 390), звернулася до Державної інспекції України з питань праці та отримала погодження на проведення позапланової перевірки. Цього ж дня прийнято наказ про проведення позапланової перевірки щодо додержання законодавства про працю з питань оплати праці в ПАТ "Рівнеазот" і видано направлення на проведення перевірки.
Згідно акта перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області від 23.07.2015 року № 17-02-020/0001, позивачем допущено порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України при виплаті компенсації середньої заробітної плати працівнику підприємства ОСОБА_2 . Зокрема, за травень 2015 року вказану компенсацію виплачено 10.07.2015 року, а за червень та липень на час проведення перевірки не виплачено.
На підставі акта перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Рівненській області прийнято припис від 23.07.2015 року № 17-02-020/0001 про усунення порушень ч.1 ст. 115 КЗпП України.
Згідно Положення про територіальну державну інспекцію з питань праці у Рівненській області, інспекція забезпечує реалізацію державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.
Враховуючи, що ОСОБА_2 звернулась на Урядову гарячу лінію по питанню невиплати заробітної плати її мобілізованому чоловіку, то відповідно до Порядку взаємодії органів виконавчої влади та державної установи "Урядовий контактний центр" із забезпечення оперативного реагування на звернення, які надходять на урядову "гарячу лінію" та Урядову телефонну довідку, затвердженого постановою КМ України від 12.08.2012 року № 898, вказане звернення правомірно було направлено відповідачу, до компетенції якого належить розгляд порушених у зверненнях питань та стало підставою для проведення позапланової перевірки відповідно до ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
У зв`язку з тим, що Кабінетом Міністрів України не визначено порядку щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, вказану перевірку правомірно проведено на підставі Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603, який встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 року N 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 року N 1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2010 року № 1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб`єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)", Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386.
Відтак, є безпідставними посилання позивача, що проведена перевірка є незаконною.
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про порушення ПАТ "Рівнеазот" норм законодавства про працю.
Згідно зі статтею 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Гарантії, визначені у частинах третій та четвертій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (далі Порядок № 105).
Пунктом 6 вказаного Порядку встановлено, що виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України.
Згідно приписів ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Отже, підприємство, установа, організація, на яких працювали працівники на час призову, мають здійснити нарахування та виплату в строки, встановлені статтею 115 Кодексу законів про працю України, середньої заробітної плати (здійснити "фактичні витрати") та щомісяця до 15 числа надавати інформацію про свої витрати органу соціального захисту населення для їх компенсації із Державного бюджету України.
Як встановлено, позивач виплату середнього заробітку працівнику ОСОБА_2 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, здійснив після надходження коштів з бюджету, а не у строки, встановлені ст.115 КЗпП України.
Враховуючи вищенаведене, позивач порушив Порядок № 105 та ст. 115 КЗпП України, а тому оскаржений припис винесено правомірно.
Доводам позивача про те, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 119 КЗпП України виплата компенсації працівникові повинна бути проведена після отримання коштів з державного бюджету вже надана оцінка судами попередніх інстанцій, з якою погоджується і колегія суддів. Закон не ставить у залежність строки виплати середньомісячного заробітку від моменту отримання коштів з державного бюджету. Натомість, як було зазначено, вказані строки встановлені статтею 115 КЗпП України та пунктом 6 Порядку № 105.
Також є помилковими доводи позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України без врахування вимог Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105, оскільки вказаний Порядок прийнято на виконання вимог ст. 119 КЗпП України.
У касаційній сказі позивач також зазначає, що Порядок № 105 у спірних правовідносинах не належить застосовувати, оскільки він суперечить статті 41 Конституції України, відповідно до частини 5 якої примусове відчуження об`єктів права приватної власності з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
З такими доводами позивача колегія суддів не погоджується, оскільки предметом спору у цій справі є припис, що зобов`язує виконувати вимоги статті 115 КЗпП України та фат відчуження об`єктів права приватної власності не відсутній. Крім того, оскаржений припис безпосередньо не встановлює, що позивач зобов`язаний виконувати вимоги статті 115 КЗпП України саме за рахунок власних коштів.
Окрім того, не спростовують висновків судів доводи позивача про те, що постановою Рівненського міського суду від 07.08.2015 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 4 статті 72 КАС України постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено постанову, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно даною особою.
Постановою суду, на яку посилається позивач, встановлено недоведеність вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного проступку, однак не заперечується, що мало місце саме діяння, а саме виплата компенсації середнього заробітку здійснюється рідше двох разів на місяць. Так, суд у мотивувальній частині рішення вказав, що підприємство позбавлене можливості здійснювати передбачені виплати.
Посилання позивача на наявність суперечностей зазначених відомостей у направленні на проведення перевірки та у акті перевірки щодо графи бланку акту перевірки, у якому заповнені відомості про предмет перевірки, також не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки позивачем було допущено працівників відповідача до перевірки, за наслідками якої було виявлено порушення чинного законодавства про працю, що були зазначені у звернені. За наслідками перевірки винесено припис, що оскаржується у даній справі.
Також, не є підставою для визнання протиправним та скасування припису № 17-02-020/001 від 23.07.2015 року допущена в ньому очевидна описка щодо дати, до якої слід інформувати відповідача про виконання його вимог, оскільки вказана описка не спростовує факту наявного порушення та не свідчить про незаконність припису.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про необґрунтованість позовних вимог.
Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" відхилити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: