Справа № 759/1920/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/1920/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Макаренко В.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Відповідач, УПСЗН Святошинської РДА) про зобов`язання виплатити державну соціальну допомоги та надбавку на догляд, що виплачується до державної соціальної допомоги за дитиною-інвалідом підгрупи «А», згідно медичного висновку 2743 ВКК № 704 від 04.12.2013 року, виданий Київським психоневрологічним диспансером № 1 за минулий період з 11.12.2013 року по 01.12.2015 року.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2016 року позов задоволено частково: зобов`язано УПСЗН здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги та надбавки по догляду за дитиною-інвалідом до 18 років за період з 05.08.2015 року по 01.12.2015 року включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що невиконання закладами охорони здоров'я вимог закону щодо направлення у триденний строк медичного висновку управлінню праці та соціального захисту населення не може бути підставою для позбавлення особи права на державну соціальну допомогу. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що останні є такими, які подані поза межами процесуального строку звернення до суду.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, наголошуючи, що УПСЗН Святошинської РДА не було повідомлено про дату, час та місце судового розгляду справи. Крім того, зазначає, що медичний висновок до Відповідача не надходив, що унеможливлює виплату державної соціальної допомоги за минулий період. Поряд з іншим, звертає увагу, що виплату такої допомоги повинен забезпечувати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а не Відповідач.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно медичного висновку про дитину інваліда віком до 16 років форми №080/0 від 04.12.2013 року №2743 ВКК №704, виданого Київським міським психоневрологічним диспансером №1 (а.с. 10), ОСОБА_3 має психіатричне захворювання підгрупи «А». Термін дії даного висновку встановлено до 18.01.2016 року з датою переогляду 18.12.2015 року.

11.12.2013 року Позивач звернувся до заступника начальника Управління ПФ України в Шевченківському районі м. Києва із заявою про залучення до пенсійної справи о/р 813245/128 медичного висновку про дитину інваліда до 16 років №2743 ВКК №704 від 04.12.2013 року (а.с. 11).

Крім того, 02.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до УПСЗН Святошинської РДА про призначення та виплату соціальної допомоги по догляду за дитиною до 18 років, підгрупа «А» та надання запиту до Управління ПФ України у Святошинському районі м. Києва, в якому знаходиться оригінал медичного висновку від 01.12.2013 року та заява про надання соціальної допомоги (а.с. 14).

Також 07.12.2015 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату державної соціальної допомоги за минулий час згідно ст. 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідами з дитинства та дітям інвалідам» (а.с. 15).

Листом від 09.12.2015 року №12470/35-03/13 УПСЗН Святошинської РДА повідомило Позивача, що державна соціальна допомога буде призначена з 02.12.2015 року. Крім того, у даному листі Відповідач зазначив, що оскільки медичний висновок про встановлення дитині-інваліду підгрупи «А» до УПСЗН Святошинської РДА не надходив, підстав для виплати за минулий період державної соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» немає (а.с. 12-13).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 2, 3, 4, 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування та виплати Позивачу щомісячної державної соціальної допомоги та надбавки по догляду за дитиною за період з 05.08.2015 року по 01.12.2015 року.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (далі - Закон) відповідно до Конституції України гарантує інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років.

Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз'ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Приписи ст. 3 Закону визначають, що надбавка на догляд за дитиною-інвалідом підгрупи А встановлюється в розмірі: на дитину-інваліда підгрупи А віком від 6 до 18 років - прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною-інвалідом призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

При визначенні розмірів надбавок на догляд за інвалідами з дитинства та дітьми-інвалідами з важкими формами інвалідності, які потребують постійного стороннього догляду або допомоги (прикуті до ліжка, сліпоглухонімі, з психічними вадами тощо) внаслідок захворювань за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не може застосовуватися рівень забезпечення прожиткового мінімуму.

При призначенні та виплаті надбавки на догляд застосовуються відповідно статті 4 - 17 цього Закону.

Згідно ст. 4 Закону державна соціальна допомога інвалідам з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

На дітей-інвалідів державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, але не більш як по місяць досягнення дитиною-інвалідом 18-річного віку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на державну соціальну допомогу виникає в особи з моменту встановлення інвалідності та на увесь час її дії, але не більш як до досягненню 18-річного віку.

Положеннями ст. 7 Закону закріплено, що органи медико-соціальної експертизи та заклади охорони здоров'я у 3-денний строк зобов'язані надіслати копії акта огляду інваліда з дитинства або медичного висновку про визнання дитиною-інвалідом до місцевої державної адміністрації за місцем проживання інваліда з дитинства або батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини-інваліда.

Не пізніше 10 днів після надходження документів, зазначених у частині першій цієї статті, місцева державна адміністрація зобов'язана у письмовій формі повідомити інваліда з дитинства, а також батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, дитини-інваліда про право на державну соціальну допомогу, умови, розмір і порядок її надання.

За місяць до закінчення строку виплати державної соціальної допомоги місцева державна адміністрація зобов'язана попередити у письмовій формі інваліда з дитинства, а також батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника дитини-інваліда про причину припинення її виплати.

З наведених норм випливає, що про наявність права на державну соціальну допомогу, умови, розмір і порядок її надання, інвалід з дитинства, а також його батьки, можуть дізнатися з відповідного письмового повідомлення місцевої державної адміністрації після надходження від органів медико-соціальної експертизи та закладів охорони здоров'я у триденний строк копії акті огляду інваліда з дитинства або медичного висновку про визнання дитиною-інвалідом.

Проте, дана норма не містить такої умови для призначення державної соціальної допомоги як обов'язкове направлення закладами охорони здоров'я місцевій державній адміністрації копії медичного висновку про визнання дитиною-інвалідом та повідомлення останньої адміністрацією про наявність права на державну соціальну допомогу.

З урахуванням наведеного, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у Позивача права на отримання державної соціальної допомоги поза межами дати її призначення на підставі заяви останньої.

При цьому Святошинський районний суд м. Києва вірно зауважив, що позовні вимоги підлягають задоволенню виключно у межах встановленого ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 12 Закону суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.

Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум інвалідом чи його офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування інваліда на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об'єктивні обставини, коли інвалід чи його батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Невиплату або відмову у виплаті державної соціальної допомоги за минулий час може бути оскаржено у судовому порядку відповідно до закону.

Тобто, наведені норми закону стосуються виключно вже нарахованих сум державної соціальної допомоги за минулий час, однак не виплачених з вини органів, які призначають або виплачують таку допомогу. Зазначена позиція підтримується Верховним Судом України у постанові від 10.12.2013 року у справі №21-329а13, висновок якого щодо застосування норм права в силу приписів абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, оскільки матеріалами справи підтверджується факт призначення ОСОБА_2 державної соціальної допомоги на підставі заяви останньої та необізнаність Відповідача про наявність медичного висновку щодо ОСОБА_3 з грудня 2013 року, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 12 Закону відсутні, оскільки вини УПСЗН Святошинської РДА у невиплаті сум державної соціальної допомоги немає.

Посилання Апелянта на те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду справи судовою колегією оцінюється критично, оскільки матеріалами справи (а.с. 27) підтверджується направлення на адресу Відповідача: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 14-б, судової повістки-повідомлення та позовної заяви з додатками. Незабезпечення ж УПСЗН Святошинської РДА отримання даного листа в силу ч. 11 ст. 35 КАС України не може свідчити про неналежне повідомлення судом особи про дату, час та місце судового розгляду справи.

Надаючи оцінку твердженню Відповідача про те, що питання виплати державної соціальної допомоги належить до відання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 9 Закону державна соціальна допомога інвалідам з дитинства або на дітей-інвалідів віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією.

Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами.

Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Отже, законодавець імперативно передбачив, що призначення державної соціальної допомоги здійснюється місцевою державною адміністрацією, підрозділ якої у даному випадку є УПСЗН Святошинської РДА.

У свою чергу, до повноважень Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відноситься, зокрема, здійснення вхідного обліку та контролю документів з питань призначення соціальної допомоги, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення, підприємств, організацій та установ; перевірка правильності визначення органами праці та соціального захисту населення права на призначення соціальної допомоги, інших видів грошових виплат, як це вбачається з п. п. 4.1, 4.2 затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політки України від 25.04.2006 року №147 Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

За таких обставин, обов'язковою та необхідною передумовою для проведення виплат державної соціальної допомоги Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є її призначення місцевою державною адміністрацією.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.