Справа № 825/1862/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

825/1862/16

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

24 жовтня 2016 року Чернігів Справа № 825/1862/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Д'яков В.І., перевіривши матеріали адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» до Східного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування акту і припису,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» звернулось до суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, в якому просить суд визнати протиправними і скасувати акт про недопущення до перевірки №56/2410 від 10.08.2016 та припис від 10.08.2016.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач, в тому числі просить суд визнати протиправним та скасувати акт про недопущення до перевірки №56/2410 від 10.08.2016.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вказує, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та Законами України встановлений інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд зазначає, що рішенням суб’єкта владних повноважень, в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і акти індивідуальної дії.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб’єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно - правового акта щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов’язкових правил поведінки та стосуються прав і обов’язків чітко визначеного суб’єкта, якому він адресований. Усі рішення суб’єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Обов’язковою ознакою як нормативно-правового акти, так і правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов’язковість його приписів для відповідного суб’єкта (суб’єктів), дотримання якої забезпечується правовими механізмами.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів-офіційний документ, який породжує певні юридичні наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин.

Суд зазначає, що акт про недопущення до перевірки не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи. Такий акт є лише передумовою прийняття суб'єктом владних повноважень правових актів індивідуальної дії та встановлює факти, які самі по собі не є актом застосування норм права та не встановлюють конкретні приписи до позивача.

Акт перевірки (акт про недопущення до перевірки) лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, що зобов'язує до вчинення будь-яких дій, оскільки акт перевірки не носить обов'язкового характеру для особи, яка перевіряється, не встановлює, припиняє або змінює правовідносини, права та обов'язки осіб, не породжує правових наслідків. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акта.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Акт перевірки, натомість, не породжує обов'язкових юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року у справі № 21-237а1.

Оскільки акт про недопущення до перевірки не є остаточним документом та не є актом індивідуальної дії, що породжує певні правові наслідки і не набуває статусу рішення в розумінні пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого не може бути оскарженим в порядку адміністративного судочинства.

Отже, позов в частині визнання протиправним та скасування акту про недопущення до перевірки №56/2410 від 10.08.2016 не є таким, що відповідає матеріально-правовому способу захисту порушеного права.

Відповідно до вимог частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі, в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування акту про недопущення до перевірки №56/2410 від 10.08.2016, необхідно відмовити, на підставі п. 1 ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки дані позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ч.1 ст. 109, ст. 165 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» до Східного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України про визнання протиправними і скасування акту та припису, в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування акту про недопущення до перевірки №56/2410 від 10.08.2016 - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати сторонам.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Д'яков