Справа № 809/1245/16
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 809/1245/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.,

за участі:

секретаря судового засідання Куриша Р.В.,

представника позивача Мокляк Г.Я.,

представника відповідача Дубнюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Дятьківці" до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанов №№09-04-105/196, 09-04-105/197, 09-04-105/198 від 01.09.2016 та скасування окремих пунктів припису №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дятьківці" звернулося в суд із адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанов №№09-04-105/196, 09-04-105/197, 09-04-105/198 від 01.09.2016 та скасування окремих пунктів припису №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016.

Позовні вимоги, мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки щодо додержання Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є необґрунтованими, внаслідок чого постанови про накладення штрафу №№09-04-105/196, 09-04-105/197, 09-04-105/198 від 01.09.201 та окремі пункти припису №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016, винесені за результатами перевірки, підлягають до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснила, що в 2016 році Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" укладено цивільно - правові угоди на виконання певної роботи та надання послуг. Вказала, що відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. При цьому, у разі виконання робіт чи надання послуг на підставі цивільно-правового договору, трудові відносини не виникають. Проте, Управління Держпраці в Івано-Франківській області вважає, що вищевказані цивільно - правові угоди мають ознаки трудових договорів, а тому наймані особи належним чином не оформлені, що є порушенням ст.21 Кодексу законів про працю України. Однак дані твердження є безпідставними, оскільки укладені угоди не зобов'язують найманих осіб бути присутніми на підприємстві у визначений робочий час та дотримуватися правил внутрішнього розпорядку. Вказала, що у період з січня по березень 2016 року Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" п'ятьом новоприйнятим працівникам не проведено індексацію заробітної плати в межах прожиткового мінімуму в загальній сумі 157, 78 грн. Вважає, що накладення штрафу у розмірі 14 500 грн. за нарахування індексації в розмірі 157, 78 грн є завищеним. Щодо порушення, яке полягало в незастосуванні коефіцієнту коригування середньої заробітної плати мобілізованим працівникам в квітні 2015 року, то воно було вчинено ще до запровадження відповідальності за такі дії. Протиправними є і пункти 1,3,4,8, 13, 15 припису № 09-04-0050/402-348 від 15.08.2016, оскільки Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області не було досліджено як здійснюється облік робочого часу на Підприємстві та за яких підстав проводилося звільнення одного з працівників. Таким чином рішення про накладення штрафу та окремі пункти припису відповідача підлягають до скасування. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача адміністративний позов не визнала, з підстав, зазначених у поданому запереченні. Суду пояснила, що за наслідками проведеної перевірки Приватного акціонерного товариства "Дятьківці" встановлено ряд порушень вимог законодавства про працю, про що складено акт № 09-04-0050/402 від 15.08.2016 та видано відповідний припис. Зокрема, під час перевірки було досліджені цивільно - правові угоди, які містять ознаки трудового договору, оскільки наймані позивачем працівники виконували роботу тривалого характеру за конкретною посадою з фіксованою щогодинною та щомісячною заробітною платою. Крім цього, Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" не проведено індексацію заробітної плати, коефіцієнт коригування середньої заробітної плати мобілізованим працівникам не застосовано, після звільнення працівника допущено порушення вимог законодавства про працю, неналежним чином ведеться облік робочого часу та оплата праці. За вищевказані правопорушення Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято постанови про накладення штрафу, які прийняті з урахуванням всіх обставин та на підставі норм чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає наступне.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до пп.6 п.4 Положення, Управління Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пп.5 п.6 Положення Управління Держпраці має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Судом встановлено, що Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проведено позапланову перевірку додержання Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення, які зафіксовані в акті перевірки за № 09-04-0050/402 від 15.08.2016 та одночасно видано припис за № 09-04-0050/402-348 від 15.08.2016, яким позивача зобов'язано усунути виявлені порушення до 15.09.2016 (а.с. 14-27, 31).

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесено рішення про накладення штрафу, а саме: постанову за № 09-04-105/196 від 01.09.2016 за порушення вимог ст.119 Кодексу законів про працю України та п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 за № 100; постанову за № 09-04-105/197 від 01.09.2016 за порушення вимог ч.ч. 1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (пункт 1 припису); постанову за № 09-04-105/198 від 01.09.2016 за порушення вимог ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. 33 Закону України "Про оплату праці", п. 10-2 Постанови Кабінету міністрів України "Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення"

Щодо правомірності винесення відповідачем постанови за № 09-04-105/196 від 01.09.2016 про накладення штрафу в розмірі 43 500 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України" Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У зв'язку із призовом на військову службу під час мобілізації працівників позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у лютому 2015 року увільнено від роботи із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.

У відповідності до п .5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 10 вказаного Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Проведеною перевіркою встановлено, що згідно розрахункових відомостей, Приватним акціонерним товариство "Дятьківці", заробітна плата, включаючи премії та інші виплати не коригуються на коефіцієнт їхнього підвищення, що як наслідок призвело до заниження виплат мобілізованим працівникам ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивачем зазначено, що підвищення заробітної плати відбулося в квітні 2015 року. При цьому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за порушення встановлених законом гарантій працівникам, призваним на військову службу" № 734-VIII від 03.11.2015, який набрав чинності 26.11.2015, внесено зміни до частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, а саме після абзацу четвертого доповнено новим абзацом такого змісту: "недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення". Таким чином, оскільки Приватним акціонерним товариство "Дятьківці" вчинено дане правопорушення до набрання чинності вищевказаного Закону, постанова про накладення штрафу № 09-04-105/196 від 01.09.2016 підлягає до скасування.

Суд не погоджується із даним твердженням позивача, оскільки вже після набрання чинності вищевказаного Закону та чергового підвищення розміру середньої заробітної плати Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" знову не було відкориговано середню заробітну плату мобілізованих працівників, що є порушенням ст.119 Кодексу законів про працю України та п .5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 за № 100, відтак постанова за № 09-04-105/196 від 01.09.2016 винесена відповідачем правомірно, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Не погоджується суд і з позовними вимогами в частині скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 43 500 грн. за № 09-04-105/197 від 01.09.2016 з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариство "Дятьківці" та громадянкою ОСОБА_6 укладена цивільно - правова угода за № 3/01/16 від 02.01.2016 відповідно до якої остання в період з 02.01.2016 по 31.12.2016 зобов'язується здійснювати щозмінні передрейсові медичні огляди водіїв транспортних засобів. Оплата ОСОБА_6 здійснюється не пізніше 10 днів з дня підписання акту здачі - приймання виконаних робіт та становить 1 595 грн. щомісячно (а.с. 42).

Крім цього, між позивачем та громадянином ОСОБА_7 укладено цивільно - правові угоди за № 4/01/16 та за № 36/03/16 щодо приймання і транспортування пивоварного ячменю, виконання розвантажувально - навантажувальних робіт та обслуговування технологічного транспорту. Оплата праці громадянину ОСОБА_7 становить 12,48 грн. за одну годину (а.с. 50, 52).

Аналогічні цивільно - правові угоди щодо надання певних видів послуг укладено і з громадянами ОСОБА_8, та ОСОБА_9 (а.с. 55,57, 59)

Управління Держпраці в Івано-Франківській області під час проведення перевірки дійшло до висновку, що вищевказані цивільно - правові угоди містять ознаки притаманні трудовим відносинам, а тому допуск працівників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до роботи без оформлення трудових договорів є порушенням ч.ч. 1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Пунктом 1 припису № 09-04-0050/402-348 від 15.08.2016 зобов'язано позивача усунути порушення вказаних норм Кодексу законів про працю України.

У відповідності до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату .

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Як вбачається з цивільно-правової угоди, укладеної позивачем з ОСОБА_6, її предметом є: щозмінні передрейсові медичні огляди водіїв транспортних засобів.

Тобто, предметом укладеного договору позивача з ОСОБА_6 є процес праці, а не її кінцевий результат. Остання систематично виконувала певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк, що підтверджується матеріалами справи (43-49).

Праця за цим договором не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу, необхідністю оплати навчання для виконання роботи, а також придбання відповідного обладнання.

У вищезгаданій цивільно-правовій угоді не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Відтак, суд приходить до висновку, що в даному випадку правовідносини між позивачем та ОСОБА_6 (сторонами цивільно-правового договору) носять ознаки притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору, перешкоджає реалізації працівниками права на працю гарантованого Конституцією та ст. 2 Кодексу законів про працю України шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.

В свою чергу цивільно - правові угоди між позивачем та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, на переконання суду є такими та містять вказані вище ознаки трудових договорів (а.с. 51, 53, 54).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем порушено ч.ч. 1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а тому постанова про накладення штрафу № 09-04-105/197 від 01.09.2016 винесена Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області правомірно, а тому позов в частині скасування цього рішення та п. 1 припису № 09-04-0050/402-348 від 15.08.2016 не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Приписами статті 33 Закону України "Про оплату праці" та ч. 5 ст.95 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Згідно ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 передбачено, що об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, у період з січня по березень 2016 року Приватним акціонерним товариством "Дятьківці" п'ятьом новоприйнятим працівникам не проведено індексацію заробітної плати в межах прожиткового мінімуму.

Пунктом 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення передбачено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Представник позивача в суді факт не проведення індексації зарплати новоприйнятим працівникам: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14, в сумі 115, 35 грн. не заперечував.

Однак, розмір штрафу застосований за це порушення не вважає співрозмірним.

Таке твердження представника позивача суд вважає безпідставним, оскільки штраф відповідачем застосовується за порушення трудового законодавства і в даному випадку розмір штрафу не залежить від величини порушення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, підстави для скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 14 500 грн. за № 09-04-105/198 від 01.09.2016 в суду відсутні.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 Кодексу законів про працю України ).

У відповідності до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статею 149 Кодексу законів про працю України встановлено , що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Наказом Приватного акціонерного товариства "Дятьківці" за № 291/0/1/-16 від 31.05.2016 експедитора ОСОБА_15 згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України звільнено із займаної посади з 20.05.2016 (а.с. 62, 165).

Підставою звільнення слугувало те, що ОСОБА_15 був відсутній на роботі 21.05.2016 та 24.05.2016, про що складено відповідні акти (а.с. 64, 65). Вказаному працівнику було направлено повідомлення з вимогою надати пояснення щодо відсутності 21.05.2016 та 24.05.2016 на робочому місці. Однак відповіді на даний лист останнім не надано. В телефонному режимі ОСОБА_15 повідомив посадову особу Підприємства що більше працювати не буде.

ОСОБА_15 08.06.2016 в нетверезому стані прибув на Підприємство для отримання трудової книжки. Підписати наказ про звільнення він відмовився. Вказані події зафіксовані в акті від 08.06.2016 (а.с.66 ).

Таким чином, судом встановлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_15 у строки визначені ст. 116 Кодексу законів про працю України не проведено, так як виплата всіх сум коштів належних від Підприємства здійснена 08.06.2016, а звільнений він 20.05.2016. Крім цього не виконано вимоги ст.117 Кодексу законів про працю України, оскільки ОСОБА_15 не було виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Факт проведення розрахунку ОСОБА_15 08.06.2016 - з порушенням строків, позивачем не заперечується.

Відтак, суд дійшов до висновку, що після звільнення ОСОБА_15 допущені порушення законодавства про працю, у зв'язку з чим пункти 3, 4, 13 припису Управління Держпраці в Івано-Франківській області №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016 є правомірними та не підлягають до скасування.

Однак, суд не погоджується з вимогами пунктів 7, 8, 15 припису Управління Держпраці в Івано-Франківській області №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016 з огляну на таке.

Статтею 50 Кодексу законів про працю України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно ст. 57 Кодексу законів про працю України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

У відповідності до ст. 61 вищевказаного Кодексу на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника (ст. 65 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Згідно ст. 106 Кодексу законів про працю України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

У відповідності до п. 3 Методологічних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 р. № 138 при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та 51 Кодексом законів про працю України.

Пунктом 6 вищевказаних Методологічних рекомендацій встановлено, що обліковий період установлюється в колективному договорі підприємства. Він охоплює робочий час і години роботи у вихідні і святкові дні, години відпочинку. Щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді.

Обліковим періодом при підсумованому обліку робочого часу, як правило, є місяць. В окремих випадках застосовуються інші облікові періоди - декада (10 календарних днів місяця), квартал, півріччя, рік тощо.

Як вбачається з витягу з наказу про облікову політику підприємства від 04.01.2016 за № 01/0/1-16 , на підприємстві застосовуються форми та системи оплати праці відповідно до умов, передбачених колективним договором, запроваджено режим підсумованого обліку робочого часу працівників служби охорони, відділу збуту з річним обліковим періодом.

Приватним акціонерним товариством "Дятьківці", з урахуванням Методологічних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, розроблено графік норм тривалості робочого часу, відповідно до якого тривалість робочого часу працівників не в річному періоді відповідає вимогам ст. 50 Кодексу законів про працю України.

Вказані документи не були досліджені управлінням Держпраці в Івано-Франківській області під час перевірки, а тому відповідачем помилково зроблено висновок про порушення позивачем ст. 50 Кодексу законів про працю України, та як наслідок ст. ст. 65 та 106 вказаного Кодексу.

Враховуючи що облік робочого часу вівся позивачем у відповідності до норм чинного законодавства, пункти 7, 8, 15 припису Управління Держпраці в Івано-Франківській області №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016 підлягають до скасування.

Таким чином, позов Приватного акціонерного товариства "Дятьківці" до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанов №№09-04-105/196, 09-04-105/197, 09-04-105/198 від 01.09.2016 та скасування окремих пунктів припису №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016 підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи дане положення, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь Приватного акціонерного товариства "Дятьківці" 689 грн. судового збору.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати пункти 7, 8, 15 припису Управління Держпраці в Івано-Франківській області №09-04-0050/402-348 від 15.08.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Дятьківці" () 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.

Постанова складена в повному обсязі 24.10.2016.