Справа № 809/411/16
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2016 р. Справа № 809/411/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Волочій Л.І.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Григорів Л.Е.

представника третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про скасування рішення №29174245 від 08.04.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Шмеги Лідії Богданівни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області №29174245 від 08.04.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 на житловий будинок №74, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 06.06.2016 року судом допущено заміну відповідача державного реєстратора реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Шмеги Л.Г. його правонаступником - Долинською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що за ОСОБА_3 26.10.2011 року зареєстровано право власності на житловий будинок №74, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 Крім того, згідно облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 р.р. саме позивач являється головою домогосподарства, якій виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою. Однак, 18.04.2016 ОСОБА_3 року дізналася про здійснення державним реєстратором реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Шмегою Л.Б. реєстраційної дії по реєстрації права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок, який належить їй. Вказана реєстрація була здійснена державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29174245 від 08.04.2016 року. Вказав, що згідно інформаційної довідки №57562334 від 18.04.2016 року державний реєстратор зареєстрував право власності на житловий будинок загальною площею 91,3 кв.м. житловою площею 53,2 кв.м. та господарськими будівлями та спорудами на загальну площу 118 кв.м. на підставі дублікату договору дарування №13 від 20.06.1981 року, виданого Солуківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області. Однак, відомості, зазначені в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, не відповідають відомостям, вказаним в договорі дарування №13 від 20.06.1981 року щодо характеристик та місцезнаходження житлового будинку, а з самого договору неможливо встановити набуття права власності заявником саме на зареєстрований за ним житловий будинок. Крім того, запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 внесено раніше (06.04.2016 року), ніж державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію (08.04.2016 року). Зазначив, що відповідно до п.4 та п.5 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відтак, державний реєстратор при розгляді заяви ОСОБА_4 повинен був відмовити на підставі п.4 та п.5 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі наведеного позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснила, що твердження позивача, що право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, Долинського району, Івано-Франківської області зареєстровано за ОСОБА_3 ще 26.10.2011 року в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та даний запис не скасовано, вважає безпідставним і таким, що не відповідає дійсності, оскільки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої 11.10.2016 року центром надання адміністративних послуг Долинської районної державної адміністрації у розділі «Деталізована інформація про право власності» видно, що державним реєстратором реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Малетою Л.М. 10.02.2016 року використано відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 335637850, реєстратор Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» та прийнято рішення про скасування запису про право власності за номером 13187699, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20, за суб'єктом ОСОБА_3, внесено на підставі договору дарування, серія номер 2595, виданого 05.10.2011 року приватним нотаріусом Барабаш Р.С. Долинського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області. Крім того, посилання позивача на те, що відомості, зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають відомостям в договорі дарування №13 від 20.06.1981 року щодо характеристик та місцезнаходження житлового будинку, а з самого договору неможливо встановити набуття права власності заявником саме на зареєстрований ним будинок, то ОСОБА_4 для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень крім дублікату договору дарування №13, виданого 200.6.1981 року Солуківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області подав додаткові документи, у тому числі: копію ухвали колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і кримінальних справах від 03.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спадщину, договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області 06.04.2015 року. Зазначила, що з вказаної ухвали можна встановити, що у договорі дарування №13 від 20.06.1981 року об'єктом дарування є саме будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 Крім того, щодо запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 внесено (06.04.2016 року) швидше ніж державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію (08.04.2016 року), то відповідно до п.9 ст.18 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої держаним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Зазначила, що в інформаційній довідці №57562334 від 18.04.2016 року (Актуальна інформація про право власності) вказано дата, час державної реєстрації 06.04.2016 12:15:03 та підставою внесення запису є рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29174245 від 08.04.2016 року 17:04:36, Шмега Л.Б., реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. На підставі наведеного в задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи в судове засіданні не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому заперечення. Суду пояснив, що 04.02.2015 року Долинський районний суд виніс рішення, яким визнав недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 Однак, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.04.2015 року зазначене рішення Долинського районного суду було скасовано та своїм рішенням колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області скасувала договір дарування, укладений 05.10.2011 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 на будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 Долинського району Івано-Франківської області і зобов'язала ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 вищевказане будинковолодіння. Крім того, вказав, що ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2014, 22.07.2015 року, 11.11.2015 року та 03.02.2016 року рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.02.2015 року залишено без змін. А тому, на підставі даних судових рішень реєстраційна служба Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області 10.02.2016 року зняла з державної реєстрації власника ОСОБА_3 на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 Відтак, відповідач 08.04.2015 року вніс запис в державний реєстр речових прав на нерухоме майно (будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 Івано-Франківської області) про власника ОСОБА_4 На підставі наведеного в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, заперечення третьої особи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 20 червня 1981 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Солуківської сільської ради, ОСОБА_11 (батько) подарував, а ОСОБА_4 (син) прийняв у дар жилий будинок, який знаходиться на території с. Яворів, Долинського району на земельній ділянці розміром 0,08 га та належить дарителю на підставі погосподарської книги.

Однак, у вересні 2011 року брат ОСОБА_4 - ОСОБА_12 звернувся з позовом до Долинського районного суду, в якому просив визнати за ним право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Долинського районного суду від 04.04.2011 року за ОСОБА_12 визнано право власності на спірне будинковолодіння АДРЕСА_1

05.10.2011 року приватним нотаріусом Барабаш Р.С. посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_12 (чоловік) подарував, а ОСОБА_3 (дружина) прийняла в дар житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1. У п.3 цього договору зазначено, що цей будинок належить ОСОБА_12 на підставі рішення Долинського районного суду від 04.04.2011 року, а також аналогічна підстава зазначена у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

На підставі даного договору дарування ОСОБА_3 26.10.2011 року зареєструвала за собою право власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на домоволодіння АДРЕСА_1

Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року скасовано рішення Долинського районного суду від 04 квітня 2011 року про визнання за ОСОБА_12 право власності на спірне будинковолодіння і у задоволенні позову ОСОБА_12 до Яворівської сільської ради про визнання права власності на спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили і не було скасоване.

Після цього, ОСОБА_4 подав до Долинського районного суду позовну заяву при визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 щодо будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 повернення вказаного будинковолодіння йому.

ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов з проханням визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4

04 лютого 2015 року Долинський районний суд виніс рішення, яким визнав недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

Проте рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2015 року було скасовано рішення Долинського районного суду від 04 лютого 2015 року та ухвалено нове рішення яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спадщину, договору дарування та повернення майна задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування, укладений 05 жовтня 2011 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 на будинковолодіння АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Яворівської сільської ради про визнання недійсним договору дарування - відмовлено.

Відповідно до ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16 червня 2014 року, 22 липня 2015 року, 11 листопада 2015 року, 03 лютого 2016 року рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2015 року залишено без змін. Ухвалою від 26 лютого 2016 року Верховний суд України, розглянувши заяву ОСОБА_3, у допуску справи за позовом ОСОБА_3 відмовив (а.с. 128-139).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу закону наведені вище обставини звільняються від доказування.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

На підставі вищевказаних судових рішень Реєстраційна служба Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 10.02.2016 року скасувала державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для проведення вказаної реєстраційної дії слугувала заява представника ОСОБА_4

А в подальшому 08.04.2016 року державним реєстратором реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області вчинено запис №29174245 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 на житловий будинок №74, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1

При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного нормативного регулювання спірних правовідносин.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п. ч.1 ст.2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону №1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи у паперовій формі, що містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи у паперовій формі (ч.2 ст.12 Закону №1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав, визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст18 Закону №1952-IV).

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно із ч.5 ст.18 Закону №1952-IV заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об'єкти.

При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов'язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно (п.7 ст.18 Закону №1952-IV).

Згідно із ч.9 ст.18 Закону №1952-IV датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №1952-IV заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Заява про державну реєстрацію прав в електронній формі подається за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав в електронній формі визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із ч.5 ст.20 Закону №1952-IV у разі подання заяви про державну реєстрацію прав у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати і часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника.

З оригіналів документів, поданих для державної реєстрації прав, виготовляються електронні копії шляхом сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав проводиться в порядку черговості їх надходження.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону №1952-IV у разі подання заяви про державну реєстрацію прав в електронній формі така заява за допомогою Державного реєстру прав реєструється у базі даних із зазначенням дати і часу реєстрації.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав в електронній формі проводиться в порядку черговості їх надходження, у тому числі з урахуванням заяв, що подаються в паперовій формі.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч.2 ст. ст.24 Закону №1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про внесення змін до запису Державного реєстру прав, про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна відповідний запис скасовується (ч.3 ст.26 Закону №1952-IV).

Згідно із ч.4 ст.26 Закону №1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "б" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що на підставі вищезазначених судових рішень, які набрали законної сили та містяться в матеріалах адміністративної справи, державний реєстратор Реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 10.02.2016 року за заявою представника ОСОБА_4 ОСОБА_13 від 10.02.2016 року скасувала запис про право власності ОСОБА_3 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 199).

А в подальшому 08.04.2016 року державним реєстратором реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області за заявою представника ОСОБА_4 ОСОБА_13 від 06.04.2016 року вчинено запис №29174245 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1

Доводи позивача про наявність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спір про право між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вирішений в порядку цивільного судочинства. А державний реєстратор Реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції провів реєстрацію права власності ОСОБА_4 на будинковолодіння відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 18.10.2016 року.