Справа № 2а/0270/5172/11
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/5172/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Розлуцькому Андрію Миколайовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі

до: відділення державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції

про: визнання дії неправомірними

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі звернулось до суду з адміністративним позовом до відділення державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції про визнання дії неправомірними.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що 14 листопада 2011 року начальником відділу державної виконавчої служби винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу, виданого 02.11.2011 р. Чернівецьким районним судом Вінницької області по справі № 2-а-940/2011 про зобовязання управління пенсійного фонду України у Чернівецькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_3 в повному обсязі недоплачену їй як дитині війни щомісячну соціальну надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Дана постанова, на думку позивача, є незаконною оскільки виконавчий лист за яким відкрито виконавче провадження не відповідає вимогам визначеним в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у виконавчому документі не зазначено дати прийняття і номеру рішення, згідно якого видано виконавчий лист; не зазначено ідентифікаційного коду стягувача та боржника, не зазначено повної адреси стягувача (не вказано вулиці та номеру будинку, квартири); не зазначено дати набрання законної сили рішення, не зазначено код ЄДРПОУ боржника. Таким чином, начальником відділу ДВС незаконно прийнято до виконання виконавчий лист, що не відповідає вимогам чинного законодавства, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, мотивуючи свою позицію тим, що виконавчий лист відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, згідно вказаної норми, ідентифікаційний код стягувача та боржника, повна адреса стягувача вказуються лише за наявності таких. Стосовно дати набрання рішенням законної сили, то представник вказав на те, що судове рішення підлягає до негайного виконання, а тому строк набрання ним законної сили, у даному випадку, не може бути зазначений.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку представників сторін, суд встановив.

14 листопада 2011 р. начальником відділу державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29828479 за виконавчим листом № 2-а-940/2011, виданим 02.11.11 р. Чернівецьким районним судом Вінницької області у справі № 2-а-940/2011 за позовом ОСОБА_3 до управління пенсійного фонду України у Чернівецькому районі про зобовязання нарахувати та виплатити ОСОБА_3 в повному обсязі недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" починаючи з 08.12.2010 року по день припинення такого права, враховуючи при цьому проведені попередні виплати у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року, №530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

У статті 18 Закону визначено перелік вимог, які ставляться до виконавчого листа.

Так, згідно пункту 3 частини першої статті 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Судом встановлено, що у виконавчому листі, виданому Чернівецьким районним судом Вінницької області по справі № 2-а-940/2011 р., зазначені дата прийняття (15.04.2011 р.) і номер рішення (2-а-940/2011), згідно якого видано виконавчий лист, що спростовує доводи позивача про зворотнє.

Щодо відсутності ідентифікаційного коду стягувача та боржника, а також коду ЄДРПУО боржника, то суд звертає увагу на те, що відповідно до положень зазначеної вище норми, такі реквізити зазначаються лише у разі їх наявності. Тобто, дана вимога не є імперативною.

Стосовно відсутності у виконавчому листі «повної адреси стягувача (не зазначено вулиці та номеру будинку, квартири)», то суд звертає увагу на те, що у згаданій вище статті йдеться про зазначення у виконавчому листі «місця проживання чи перебування (для фізичних осіб )» стягувача і боржника.

Відповідно до статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Судом встановлено, що у виконавчому листі зазначено місце проживання/перебування стягувача ОСОБА_3, а саме: с. Мазурівка, Чернівецького району Вінницької області. Відтак, підстави вважати, що оскаржувана постанова є протиправною за таких мотивів є необґрунтованим.

Визначаючись щодо строку набрання законної сили рішення (про відсутність якого у виконавчому документів йдеться у позовній заяві), то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Так, дійсно відповідно до пункту 5 частини 1 статті 18 Закону у виконавчому документі зазначається дата набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Разом з тим, як встановлено судом виконавчий лист, що є предметом дослідження у даній справі підлягає негайному виконанню, про що в останньому і зазначено.

Норми статті 26 Закону встановлюють підстави за яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

За сукупністю наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, мотивація та докази надані позивачем не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, а пояснення відповідача викладені у власних запереченнях, спростовують доводи позивача, викладені у позовній заяві.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень, закріплених статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статей 71, 86 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна

28.11.2011