Справа № 686/16235/16-а
Суддя: Мороз В. О.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області у складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4, Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції України про зміну постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

встановив :

12 серпня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4, Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції України про зміну постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 040638 від 05.08.2016 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, згідно якої його оштрафовано на 425 грн. за те, що він о 10 год. 37 хв. 05 серпня 2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по вулиці Тернопільській, 19/1 не надав договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення п.п. 2.1 «г» ПДР України. Не оспорюючи факту вчинення даного правопорушення, позивач посилається на те, що його доходи є низькими, сплата штраф утруднить його матеріальне становище, а тому дане правопорушення може бути визнано малозначним.

Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності з підтриманням позовних вимог.

Відповідач інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 про дату, місце та час судового засідання повідомлявся належним чином. Клопотань не надходило.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, зазначивши, що інспектором поліції під час виконання своїх службових обовязків, було зупинено автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який порушив ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме пересік лінію розмітки 1.1, внаслідок чого інспектором було застосовано усне зауваження, однак при перевірці документів також було встановлено, що позивач керує транспортним засобом без договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим допустив порушення п.п. 2.1 «г» ПДР України. Внаслідок чого, інспектором було винесено оскаржувану постанову. Вказує, що дана постанова відповідає всім вимогам закону, її суть обставинам правопорушення. Крім того, зазначає, що ст. 33 КУпАП застосуванню не підлягає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як встановлено судом, та як вбачається із постанови серії ПСЗ № 040638 від 05.08.2016 інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 під час виконання своїх службових обовязків, було встановлено, що позивач ОСОБА_3 о 10 год. 37 хв. 05 серпня 2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по вулиці Тернопільській, 19/1 не надав договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Інспектор вбачаючи у діях ОСОБА_3С ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, притягнув його до адміністративної відповідальності, керуючись ст. 284, 283 КУпАП та застосував до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Із переглянутого в судовому засіданні відеозапису із нагрудної камери інспектора вбачається, що інспектором поліції під час виконання своїх службових обовязків, було зупинено автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було застосовано усне зауваження, однак при перевірці документів, також, було встановлено, що позивач керує транспортним засобом без договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, як вбачається із позовної заяви, сам позивач не оспорює факту вчинення даного правопорушення, одна просить змінити постанову серії ПСЗ № 040638 від 05.08.2016 р. у звязку із його скрутним матеріальним становищем.

У звязку з наведеним, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А саме, відповідно до ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, а відповідно до п.8 ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону № 580 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону № 580).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський, відповідно до ч.1 ст. 62 ЗУ «Про національну поліцію» під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, інспектор є працівником Управління, тобто посадовою особою органів Національної поліції. Таким чином, інспектор має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.п.2.1.г Правил дорожнього руху руху затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 р № 1306.(Далі- ПДРУ) водій механічного транспортного засобу зобовязаний мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за відсутність або не предявлення для перевірки полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країни з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Частиною 2 статті 33 КУпАП зі змінами, внесеними згідно із Законом № 596-VIII від 14 липня 2015 року встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Аналізуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що той факт, що позивач визнає свою вину не звільняє його від адміністративної відповідальності.

Згідно статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Цією нормою не передбачено визначення малозначності адміністративного правопорушення як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядку застосування такого звільнення.

Крім того, санкція частини 1 статті 126 КУпАП не містить такого виду адміністративного стягнення як усне зауваження, а також не входить до переліку адміністративних стягнень, встановленого у статті 24 КУпАП. Більш того, законодавство не містить переліку чи ознак малозначних правопорушень, що дозволяють застосовувати поняття малозначності правопорушення.

В такому разі уповноваженим органом (посадовою особою) згідно з статтею 222 КУпАП є органи Національної поліції які розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо порушень ч. 1 статті 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, вимога позивача про зміну постанови і закриття провадження у справі на підставі статті 22 КУпАП, що передбачає можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, яку просить застосувати позивач, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 284 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 71, 86, 159, 160, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4, Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції України про зміну постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 040638 від 05.08.2016 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, відмовити.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя