Справа № 802/1043/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 жовтня 2016 р. Справа № 802/1043/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Загороднього В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області

про: скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу та актів проведення перевірки

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, у якому просить скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №015458 і №015459 від 05.07.2016 року та акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів №081582 і №081583 від 24.05.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що підставою для накладення штрафу стали акти перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів №081582 і №081583 від 24.05.2016 року, складенні працівниками управління Укртрансінспекції у Харківській області, відповідно до яких ОСОБА_1 перевозив продукти харчування без санітарних паспортів. Проте, позивач із зазначеним не погоджується, та повідомив, що товар, який він перевозив, не є продуктом харчування, тому санітарні паспорти на перевезення не потрібні. Крім того, звернув увагу суду, що перевезення вантажу здійснювалось у травні 2016 року, тоді як санітарні паспорти видавались лише після 01.07.2016 року.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду письмові заперечення, де зазначив, що за результатами перевірки працівниками управління Укртрансінспекції у Харківській області встановлено факт перевезення позивачем вантажу (продуктів харчування) без санітарного паспорту на автомобіль та спеціального маркування, у зв'язку із чим стосовно позивача правомірно застосований адміністративно-господарський штраф (а.с. 36-39).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що у власності ОСОБА_1 перебувають вантажний автомобіль марки DAF модель FX 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки СНЕREAU реєстраційний номер НОМЕР_2 та вантажний автомобіль марки DAF модель FX 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_3 із причепом марки СНЕREAU реєстраційний номер НОМЕР_4.

24 травня 2016 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Харківській області на а/д «Київ-Харків-Довжанський 429 км.» проведено перевірку зазначених автомобілів.

В ході перевірки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме здійснення перевезення вантажу (продуктів харчування) без оформлення документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, а саме: відсутність у водія санітарного паспорта на момент проведення перевірки.

За результатами проведеної перевірки складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №081583 від 24 травня 2016 року та №081582 від 24 травня 2016 року.

14.06.2016 року супровідним листом №348 управління Укртрансінспекції у Харківській області надіслало за належністю до управління Укртрансінспекції у Вінницькій області для подальшого розгляду та вжиття заходів за місцезнаходженням суб'єкта господарювання акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №081583 від 24 травня 2016 року та №081582 від 24 травня 2016 року (а.с.45).

Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до п. 26 вказаного Порядку, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Так, 21.06.2016 року ОСОБА_1 за місцем його державної реєстрації направлено рекомендованим листом повідомлення, в якому було зазначено час і місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт. Дане повідомлення позивач отримав 24.06.2016 року (а.с.44).

Справа щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядалася в управлінні Укртрансбезпеки у Вінницькій області 05.07.2016 року на розгляд якої позивач з'явився, жодних спростувань зазначених в актах перевірки не надав.

Керуючись п.27 Порядку керівником управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, врахувавши всі вищевикладені обставини 05.07.2016 року прийнято рішення про застосування адміністративно господарських штрафів передбачених абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - за надання послуг перевезення вантажів без оформлених документів, перелік яких визначений ст.48 цього закону, про що і були винесені постанови про застосування адміністративно господарських штрафів №015458 та 015459 від 05.07.2016 року по 1700 грн. кожна.

Оцінюючи встановлені фактичні обставини справи та пояснення сторін, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог виходячи із наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 року, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2344).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Частиною 14 ст. 6 Закону № 2344 державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відтак, Укртрансінспекція та її територіальні органи наділені повноваженнями здійснювати державний контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять свою діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, вимог законодавства про автомобільний транспорт шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону № 2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 2344 водій транспортного засобу зобов'язаний, окрім іншого, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

З урахуванням вимог п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (надалі - Правила), котрі визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Згідно з пунктами 12.2 та 12.3 Правил передбачено, що для перевезення специфічних (побутових, харчових, швидкопсувних тощо) вантажів необхідно надавати спеціалізований та відповідно обладнаний рухомий склад згідно з вимогами санітарних правил і нормативів. Забороняється використання рухомого складу, призначеного для перевезення харчових продуктів, для перевезення інших вантажів.

Рухомий склад, що перевозить харчові продукти, повинен мати санітарний паспорт автомобіля та спеціальне маркування ("хліб", "молоко", "риба" тощо).

Як встановлено перевіркою, автомобілями марки DAF модель FX 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки СНЕREAU реєстраційний номер НОМЕР_2 та реєстраційний номер НОМЕР_3 із причепом марки СНЕREAU реєстраційний номер НОМЕР_4, які належать ОСОБА_1, здійснювалось перевезення продуктів харчування.

Позивач заперечував, що належними йому автомобілями перевозились продукти харчування, та на підтвердження своєї позиції надав довідки, видані Крижопільською філією ТОВ «ТЕРРА ФУД», згідно якої ОСОБА_1 перевозив сирний російський класичний 50% циліндричний 2*8кг продукт, який не потребує санітарних паспортів і не відноситься до продуктів харчування (а.с.15, 78). Також, надав копії товарно-транспортних накладних та відомостей про вантаж, у яких зазначено, що автомобілями марки DAF модель FX 95.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом марки СНЕREAU реєстраційний номер НОМЕР_2 та реєстраційний номер НОМЕР_3 із причепом марки СНЕREAU реєстраційний номер НОМЕР_4 перевозився продукт сирний Руський класичний 50% (К) циліндр 2*8кг (а.с.60-67).

Однак, суд критично ставиться до таких доказів та не приймає їх до уваги, оскільки долучені до матеріалів справи зазначені довідки не містять мокрої печатки, а є фотокопіями, не містять дати складання та підписані невстановленою особою.

В свою чергу, товарно-транспорті накладні містять посилання на товар, який перевозився позивачем - продукт сирний Руський класичний 50 % (К) та не містять відомостей чи відноситься даний товар до продуктів харчування.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що у Словнику української мови: в 11 томах. - Том 9, 1978. - Стор. 197 визначено, що сир - це харчовий продукт у вигляді твердої або напівтвердої маси, який виготовляють шляхом сквашування молока й дальшої обробки згустка. Відповідно до Національного стандарту України ДСТУ 6003:2008 «Сири тверді. Загальні технічні умови», сир - це білковий молочний продукт, отриманий внаслідок зсідання молочної сировини (молока) під дією молокозсідальних ферментів, закваски (заквашувального препарату), або впливу фізико-хімічних чинників, без повної чи часткової заміни жодної зі складових частин молочної сировини. В якості молочної сировини при виробництві сиру використовують молоко коров'яче незбиране не нижче першого ґатунку; молоко знежирене і вершки, отримані з молока коров'ячого; молоко знежирене і вершки сухі. Продукт сирний відрізняється від сиру тим, що при його виробництві дозволяється часткова заміна молочної сировини немолочною.

Із зазначеного можна зробити висновок, що сирний продукт, як і сир, є продуктами харчування.

Отже, подані позивачем довідки не спростовують встановлені порушення, а саме - перевезення продуктів харчування та не спростовує правомірність прийняття оскаржуваних постанов.

Щодо посилання позивача на лист управління Держпродспоживслужби в Тульчинському районі від 8 липня 2016 року, в якому зазначено, що видачу санітарних паспортів розпочато з 01.07.2016 року, тому він має право здійснювати перевезення харчових продуктів без санітарного паспорту, суд зазначає наступне.

Так, суд звертає увагу, що відповідним листом позивача проінформовано про видачу санітарних паспортів з 01.07.2016 року, а не надано право здійснювати перевезення харчових продуктів без санітарного паспорта.

Відтак, при прийнятті рішення до уваги судом не приймаються.

Щодо позовної вимоги про скасування актів про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів №081582 і №081583 від 24.05.2016 року, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - це перевірка транспортних засобів суб'єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об'єкти, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Змістовний аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт та є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Наведене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 10.09.2013 року (справа № 21-237а13), від 24.09.2013 року (справа № 21-255а13), згідно з якою акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Таким чином, рейдова перевірка була здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги позивача про скасування актів перевірки є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи позивачем не наведено обґрунтованих підстав для визнання оскаржуваних рішень протиправними, натомість відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обґрунтовано та розсудливо, з урахуванням усіх необхідних обставин.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування акту перевірки та постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна