Справа № 826/28139/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2016 року № 826/28139/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (надалі - Відповідач), в якому просить визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо відмови в поверненні безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 15100,00 грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень) протиправною; зобов'язати Відповідача повернути безпідставно сплачені кошти у розмірі 15100,00 грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування; оскільки Позивач придбала житло вперше, нею було помилково сплачений збір у розмірі 15100грн., який в свою чергу підлягає поверненню.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в письмових заперечення проти позову.

В обґрунтування заперечень зазначає, що органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією стосовно черговості придбання житла; на даний час не існує компетентного органу який підтверджував би придбання квартири вперше, а відтак, правові підстави для повернення грошових коштів відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що між Позивачем (Покупець), з однієї сторони та Товаристом з обмеженою відповідальністю «АДАПС РІЕЛТІ ГРУП» (Продавець), з іншої сторони 12 лютого 2015 року укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Романом Олеговичем та зареєстровано в реєстрі за № 990.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 лютого 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 990 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Романом Олеговичем, ОСОБА_1 придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на придбану квартиру згідно з вказаним договором купівлі-продажу квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 лютого 2015 року за номером запису право власності: 8703922, що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2015 р. ідентифікаційним номером 33524045.

Як встановлено Судом, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири Позивачем сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 15100,00 грн. (1% вартості квартири), що підтверджується копією меморіального ордеру №34 №34 від 12 лютого 2015 року.

Вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, Позивач звертався до УПФУ із Заявою від 09 грудня 2015 року про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 15100,00 грн.

Листом від 18 грудня 2015 року №22594/03 Відповідач повідомив Позивача про неможливість повернення помилково сплачених коштів, з огляду на відсутність інформації щодо прав власності на нерухоме майно.

Позивач вважає протиправним відмову Відповідача в поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та звернулася до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання відмову Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо відмови в поверненні безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 15100,00 грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень) протиправною, Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/7 звільняють від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які вперше придбавають житло, зокрема, зазначають - платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ і організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законом та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Крім того, пунктом 15-1 «Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740, встановлено, що обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ і організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законом та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з п 8 статті 2 вказаного Закону об'єктом оподаткування для платників збору визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» на обов'язкове державне пенсійне страхування для підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності та фізичних осіб, які придбавають нерухоме майно встановлюються ставки збору на рівні 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Суд звертає увагу, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки: громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, та громадяни, які придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

При цьому, слід звернути увагу, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла.

Питання стосовно механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, - було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше, однак, ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.00 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Таким чином, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Нормами частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З аналізуючи викладене вище, Суд приходить до висновку, що саме Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва зобов'язано довести, що Позивач придбала житло згідно договору купівлі - продажу від 12 лютого 2015 року не вперше.

Таким чином, з наведеного вбачається, що дії Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі міста Києва щодо відмови у поверненні Позивачу безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими та неправомірними, оскільки ненадання Позивачем документів, що підтверджують придбання нерухомого майна вперше не є підставою для відмови у поверненні такого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України: від 20 серпня 2015 року по справі К/800/41597/14 від 27 січня 2015 року по справі К/9991/22832/12, від 22 травня 2014 року у справі № К/800/18016/14.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання відмови Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо відмови в поверненні безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 15100,00 грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень) протиправною є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині щодо зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва повернути безпідставно сплачені кошти у розмірі 15100,00 грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень), Суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач має право на повернення суми збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування як помилково сплаченого, за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №43 від 29.01.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 року за № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості придбаного нерухомого майна, Позивачем сплачено помилково, то за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж, сплачена ним при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла кошти підлягають поверненню з Державного бюджету України.

Згідно із пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 року за № 226, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.12.2002 року за №1000/7288 (далі Порядок №226) - повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року за № 460/2011, казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно із додатком до постанови Кабінету міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладено на Пенсійний фонд України.

При цьому законодавством визначено, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, - передбачає звернення платника з заявою про повернення коштів до відповідних органів, що контролюють надходження платежу, для ініціювання внесення подання до органу Державної казначейської служби України. Тобто, першочергово платник має звернутися до відповідного контролюючого органу про повернення помилково зарахованих платежів, і лише у випадку відмови - звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач зверталась до Відповідача із заявою про повернення сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 15100,00 грн., однак їй Листом Відповідач відмовив.

Враховуючи, що під час укладання договору купівлі-продажу житла Позивач відповідну суму збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу майна - сплатила самостійно, з метою нотаріального посвідчення та подальшої реєстрації договору купівлі-продажу квартири, зважаючи на те, що Законом №400/97-ВР передбачено, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється при наявності сплати збору до Пенсійного фонду, який сплачується фізичною особою в разі купівлі-продажу нерухомого майна, тому Позивач правомірно звернулась до Відповідача про повернення, як помилково сплачених коштів.

У відповідності до частини 2 статті 11 КАС України. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає вийти за межі позовних вимог Позивача для захисту порушених прав та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15100,00грн., сплаченого згідно з меморіального ордеру №34 від 12 лютого 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятої ним спірної постанови з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва щодо відмови в поверненні безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 15100,00 грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень) протиправною.

3. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15100,00грн. (П'ятнадцять тисяч сто гривень), сплаченого згідно з меморіального ордеру №34 від 12 лютого 2015 року.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.Б. Федорчук