Справа № 802/1385/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 жовтня 2016 р. Справа № 802/1385/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у невключенні позивача ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та про зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок коштів Фонду.

13.10.2016 року до суду надійшло письмове клопотання відповідача про закриття провадження у цій адміністративній справі на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України. Клопотання обґрунтовується тим, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 16.02.2016 року по справі № 826/2043/15 та від 15.06.2016 року по справі № 826/20410/14, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відтак, оскільки заявлені позивачем вимоги виникли на стадії ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський", юрисдикція адміністративного суду не поширюється на спір між сторонами, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Представник позивача в судовому засіданні клопотання відповідача заперечив та просить суд відступити від правової позиції Верховного Суду України. При цьому зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації. Безсумнівним, на думку представника позивача, є і те, що у спірних правовідносинах Фонд, здійснюючи владні управлінські функції на основі спеціального законодавства, є суб'єктом владних повноважень в розумінні положень адміністративного судочинства. Крім того, за своїм характером спір між Уповноваженою особою Фонду і вкладниками банку, що ліквідується, з приводу включення відповідної фізичної особи до переліку вкладників, які мають гарантоване державою право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим та має вирішуватись саме адміністративним судом. ОСОБА_4 представник позивача зауважує, що на сьогодні захист законних прав та інтересів вкладників господарським або цивільним судом неможливий, оскільки, як свідчить судова практика, вказані суди відмовляють у розгляді справ цієї категорії.

Представники відповідача і третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Водночас зі змісту поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи вбачається, що він не заперечує щодо можливості розгляду клопотання про закриття провадження у справі за відсутності його представника, однак просить перенести судове засідання в разі відмови у його задоволенні.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що відповідач і третя особа без поважних причин не забезпечили участі у судовому засіданні своїх представників, суд вважає можливим здійснити розгляд заявленого відповідачем клопотання за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, заслухавши заперечення представника позивача, суд приходить до переконання, що підстав для закриття провадження у цій адміністративній справі немає.

Так, в силу положень пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 2 ст. 157 КАС України).

Заявляючи клопотання про закриття провадження у цій справі, відповідач посилається на постанови Верховного Суду України від 16.02.2016 року по справі № 826/2043/15 та від 15.06.2016 року по справі № 826/20410/14, якими було закрито провадження в адміністративній справі з тих мотивів, що, на думку Верховного Суду України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідний висновок Верховного Суду України зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Разом з тим, ОСОБА_4 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону банкрутство визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Таким чином, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Проте у цій адміністративній справі спірні правовідносини виникли у зв'язку із застосуванням положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ОСОБА_4 є спеціальним нормативно-правовим актом, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (стаття 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Системний аналіз норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" дає підстави для висновку про те, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, з огляду на відмінне правове регулювання відрізняється від процедури, передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зокрема, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Натомість у даному випадку ліквідація банку здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України та в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Більше того, частиною 8 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" прямо передбачено, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

Відтак, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних правовідносин не застосовується і, як наслідок, відсутні підстави для розгляду такої справи в порядку ГПК України.

Статтею 244-2 КАС України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 року по справі № 826/20410/14, та вважає, що справа за позовом ОСОБА_2 підвідомча саме адміністративному суду.

При цьому особливу увагу суд звертає на склад сторін, характер спірних правовідносин та заявлені у справі позовні вимоги.

Так, згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) в силу вимог пункту 1 статті 3 КАС України є публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у вказаній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків

Згідно із ст.ст. 3, 4, 5 вказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд підзвітний ОСОБА_5 України, Кабінету Міністрів України та Національному банку України.

У межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Фонд видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил (ч. 1, 2, 3 ст. 6 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Уповноваженою особою Фонду відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

В силу положень ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частиній другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. ОСОБА_4 договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обовязки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 37 цього Закону Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: 1) призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обовязки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; 2) здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

Отже, системний аналіз норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та визначених ним повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду дає підстави для висновку про те, що і Фонд, і його Уповноважена особа при здійсненні своїх повноважень у зв'язку з ліквідацією банку виконують владні управлінські функції на основі законодавства та в спорах щодо включення фізичної особи-вкладника до переліку (реєстру) осіб, які мають право на відшкодування гарантованої державою суми вкладу за рахунок коштів Фонду виступають як суб'єкти владних повноважень.

Таким чином, дана справа є справою адміністративної юрисдикції, оскільки саме до компетенції адміністративного суду належить вирішення спорів, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

До слова, вказаний висновок повністю узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

Крім того, суд зауважує, що згідно з ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року у справі громадянки ОСОБА_6 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. ОСОБА_4 скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Зміст вищезазначеної конституційної норми відображений і у частині 1 статті 6 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

ОСОБА_4 відповідно до ч. 3, 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, а відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, забороняється.

У цьому зв'язку суд враховує і рішення Європейського суду з прав людини у справі "Церква села Сосулівка проти України" від 28.02.2008 року, яким констатовано порушення гарантованого статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини права заявника на доступ до суду у зв'язку з відмовою національних судів розглянути його скаргу по суті.

Відтак, на переконання суду, закриття провадження у цій адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України без надання позивачеві чіткового роз'яснення, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи, є недопустимим.

Натомість відповідач, обґрунтовуючи своє клопотання, не зазначає, до суду якої саме юрисдикції повинен звернутися позивач з аналогічними позовними вимогами у випадку закриття провадження в адміністративній справі.

Разом з тим, як вже зазначалось раніше, характер спірних правовідносин та склад їх учасників вказують на те, що судове оскарження рішень (дій, бездіяльності) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_3, неможливе в порядку іншого судочинства, ніж адміністративне.

З огляду на викладене клопотання відповідача про закриття провадження у цій адміністративній справі не може бути задоволене.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 8, 157, 165, 186, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі № 802/1385/16-а.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Сало Павло Ігорович