Справа № 2а/0270/4878/11
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/4878/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича,

при секретарі судового засідання: Драло Лілії Олександрівні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області

про: визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ :

В жовтні 2011 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_3 з позовом до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області про визнання протиправними дій по складанню вимоги № 451 від 10.08.2011р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що так як документальної перевірки відповідач не здійснював, несплаченої недоїмки, штрафу, пені перед відповідачем позивач не має, жодного боргу у дійсності не виникало, то і підстав для формування вимоги № 451 від 10.08.2011р. у відповідача не було, тому УПФУ у Крижопільському районі Вінницької області у незаконний спосіб склало вимогу про сплату боргу, а тому дії відповідача по її складанню є протиправними.

Слід відзначити, що ухвалою суду від 02.11.2011р. позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області в частині визнання вимоги управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області № 451 від 10.08.2011р. протиправною та скасування її - залишено без розгляду, на підставі ст. 100 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та доповненнях до позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях. Крім того, зазначив, що управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області, складаючи вимогу про сплату боргу, діяло згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа - підприємець Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.03.2000р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 № 821388 (а.с. 5) та є платником збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФУ.

Судом встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області на адресу позивача направлялись повідомлення-розрахунки про необхідність здійснити доплату до мінімального страхового внеску за третій та четвертий квартали 2010 року. Так, враховуючи розмір мінімального страхового внеску у третьому кварталі 2010 року та з урахуванням частини сплачених сум єдиного (фіксованого) податку, розмір доплати складає 875 грн. 96 коп.. Відповідно у четвертому кварталі 2010 року розмір внеску складає 890 грн. 34 коп.

10 серпня 2011 року відносно позивача управлінням ПФУ у Крижопільському районі винесено вимогу про сплату боргу № Ф- 451 (а.с. 6). У вимозі зазначено, що станом на 01 березня 2011 року заборгованість зі сплати страхових внесків ОСОБА_3 становить 1766 грн. 30 коп.

Не погоджуючись із такою позицією управління Пенсійного фонду України позивач звернулась в суд із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Так, принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначав Закон України Про систему оподаткування (Закон №1251) чинний до 01 січня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 2 даного Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Платниками податків і зборів (обов'язкових платежів), за положеннями статті 4 цього ж Закону є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Законом України Про систему оподаткування до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), серед іншого, віднесено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців визначає Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058).

З наведеного слідує що Закон України Про систему оподаткування лише визначає збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як обовязковий для платників податків платіж, в той час, як механізм та сплата відповідних страхових внесків врегульована Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами статті 5 даного Закону виключно ним регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, страхувальниками відповідно до положень цього Закону є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В свою чергу роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Одночасно, відповідно до пункту 3 статті 11 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

У Законі наведено також визначення страхових внесків та мінімального страхового внеску.

Так, страховим внеском є кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За положеннями Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Разом з тим, як вбачається з положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають із ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу, з якої сплачуються внески.

Згідно з приписами статті 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Статтею 4 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено ставку збору у розмірі 33,2 %.

Відповідно до ст. 53 закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", встановлено розмір мінімальної плати на 2010 рік у місячному розмірі: з 1 січня 869 грн., з 1 квітня - 884 грн., з 1 липня - 888 грн., з 1 жовтня - 907 грн., з 1 грудня - 922 грн.

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску у 2010 році у місячному розмірі становить: з 1 січня - 288 грн. 51 коп. (869 грн. х 33,2 %), з 1 квітня - 293 грн. 49 коп. (884 грн. х 33,2 %), з 1 липня - 294 грн. 82 коп. (888 грн. х 33,2 %), з 1 жовтня - 301 грн. 12 коп. (907 грн. х 33, 2 %), з 1 грудня - 306 грн. 10 коп. (922 грн. х 33,2%).

Відповідно до вимог п.п. 4 п. 8 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування позивачу необхідно було в термін до 20.10.2010р. здійснити доплату до мінімального страхового внеску за ІІІ квартал 2010 року в розмірі 733 грн. 26 коп. (з урахуванням сум сплаченого єдиного податку): (884 грн. 46 коп. - 151 грн. 20 коп.), а в термін до 20.01.2011р. - доплату за ІV квартал 2010 року в розмірі 757 грн. 14 коп. (908 грн. 34 коп. - 151 грн. 20 коп.).

Згідно з п. 8.2 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувані дії відповідача відповідають критеріям щодо правомірності дій субєкта владних повноважень, в контексті статті 2 КАС України, з боку відповідача надано достатніх аргументів та доводів, які свідчать, що він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

Що стосується доводів позивача стосовно безпідставності дій пенсійного фонду по формуванню вимоги за відсутності акту перевірки та даних облікової картки платника, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки у чітко передбачених трьох випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

При цьому, у випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків страхувальників на всю суму боргу (п. 8.3 Інструкції).

Як вбачається із пояснень представника відповідача, за даними особових рахунків, на кінець звітного періоду у ФОП ОСОБА_3, існувала недоїмка, що підтверджується складеними пенсійним фондом повідомленнями розрахунками. Таким чином відповідачем застосовано наведений випадок "б" пункту 8.2 Інструкції.

Також слід зазначити, що представник позивача підміняє поняття облікова картка платника та дані особового рахунку платника.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що УПФ України у Крижопільському районі діяло на підставі чинного законодавства та в межах наданих повноважень, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70, 71, 79, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, Інструкцією про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003р. № 21-1, Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Законом України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України Про систему оподаткування, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області про визнання дій протиправними - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Свентух Віталій Михайлович

28.11.2011