Справа № 820/1960/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2016 рокусправа № 820/1960/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 17 серпня 2016 року у справі №820/1960/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України та ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2016р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати Державну судову адміністрацію України та ОСОБА_2 апеляційний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду, та усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу: за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України «Про прокуратуру»), за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окладу - 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 26.10 2014 року вона набула право на виплату їй заробітної плати у розмірах, встановлених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 р. (у редакції Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 р.), а з 29.03.2015 р. у розмірах, встановлених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 р. (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-УІП від 12.02.2015 р.) В той же час, виплата їй заробітної плати в подальшому протиправно здійснювалась у меншому розмірі, ніж встановлено зазначеними приписами законів, з огляду на приписи Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», яким Кабінету Міністрів України було надано право на застосування норм і положень ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Вважає, що в даному випадку обмеження, встановлені Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» не могли застосовуватись, адже Кабінет Міністрів України не мав повноважень щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів, протиправно не виконав покладений на нього обовязок щодо приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність до приписів Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.07.2010 р. (у редакції Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 р.), а Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-УІП від 12.02.2015 р. був прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 217-VІІ від 02.03.2015 р., у звязку з чим саме він підлягав застосуванню.

Постановою ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 17 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив принцип верховенства права, застосувавши висновки Верховного Суду України та не прийнявши до уваги судову практику Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої суд повинен оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках (за суперечності) застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Від ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду надійшли заперечення, в яких відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Заперечення обґрунтовані тим, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не зявились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про перенесення розгляду справи не надавали, тому, у відповідності до положення ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 25.09.2012 року і по теперішній час працює на посаді головного спеціаліста відділу документального забезпечення та звернень громадян ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду та має 10 ранг державного службовця, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. (а.с.11-17)

Так, згідно з довідкою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду про отриману заробітну плату ОСОБА_1, протягом 2014-2015 років посадовий оклад позивача складав 1218 грн., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії.(а.с.23-24)

Підпунктом 59 пункту 5 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 14.10.2014 р. № 1697-VII «Про прокуратуру» частину першу статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Враховуючи, що розмір заробітної плати позивача визначався не у відповідності до Закону, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що Територіальне управління ДСА не наділено правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивачу та виплату заробітної плати у відповідному розмірі. Також суд послався на правовий висновок Верховного Суду України, відповідно до якого, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. З цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачі не допустили бездіяльності та діяли на підставі та в межах, передбачених Конституцією та Законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ, зокрема передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою № 268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року.

Вказане дає підстави дійти висновку, що Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

В той же час, згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, як наслідок, вказані кошти не надходили і на рахунки Відповідача.

Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16, від 13 липня 2016 року у справах № 21-1488а16 та № 21-1888а16.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України немає, а доводи позивача про порушення судом принципу верховенства права є безпідставними, виходячи з наступного.

Конституційні принципи правової держави та верховенства права, а також визнання найвищої юридичної сили Конституції України, норми якої є нормами прямої дії (статті 1, 8 Основного Закону України ), зобовязують суди під час розгляду справ керуватися основними засадами судочинства, передбаченими частиною третьою статті 129 Конституції України, іншими засадами судочинства в судах окремих судових юрисдикцій, якщо вони визначені законом (частина четверта статті 129 Основного Закону України). Зокрема, діяльність судів адміністративної юрисдикції під час розгляду справ, що виникають із спорів про соціальний захист окремих категорій громадян, здійснюється відповідно до такої засади судочинства, як законність, за якою суд вирішує справи згідно з Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує інші нормативно-правові акти (пункти 1, 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Такий висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2016р.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 17 серпня 2016 року у справі №820/1960/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Сафронова