Справа № 803/1273/16
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

19 жовтня 2016 року Справа № 803/1273/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Сметани Т.В.,

з участю представника позивача Григор'євої Н.В.,

представника відповідача Фурмана Р.В.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Фору» Ларченко Ірини Миколаївни Котищука В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Мале приватне підприємство «ВК Імпекс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Сетам», Аграрна біржа, ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання утриматись від вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» (далі - ТзОВ «Золотий екватор») звернулось з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Сетам» про визнання дій протиправними та скасування рішення.

22.09.2016 представником позивача збільшено позовні вимоги - просить суд визнати протиправними та такими, що вчинені з порушенням вимог законодавства, дії відповідача по продажу на відкритих торгах права вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» за кредитними угодами №1-0020/13/30-КL від 29.03.2013 та №-0021/13/30-КL від 29.03.2013, скасувати рішення від 05.09.2016 №1722 та зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій.

Ухвалою суду від 29.09.2016 до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Мале приватне підприємство «ВК Імпекс», в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Аграрну біржу, ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни.

26.09.2016 року електронною поштою, 28.09.2016 року - засобами поштового зв'язку на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Клопотання мотивоване тим, що спір між сторонами у даній справі не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки не відповідає критеріям публічно-правового спору в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначає, що обов'язковою ознакою публічно-правового спору є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень, при цьому це правило поширюється тільки на ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Вважає, що з урахуванням вимог Законів України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про банки та банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на спір між сторонами по даній справі не поширюється юрисдикція адміністративного суду, оскільки він виник на стадії ліквідації банку, яка є процедурою припинення банку як юридичної особи.

На підтвердження своєї правової позиції посилається на висновки Верховного суду України, викладені в постановах від 16.02.2016 року у справі №21/4146/а/15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14.

З урахуванням викладеного, просить суд провадження у справі закрити.

Представник позивача у письмових запереченнях на клопотання про закриття провадження у справі зазначив, що для визначення характеру публічно-правового спору одним з основних критеріїв є його протилежність за змістом приватноправовому спору. Покликається на норми Кодексу адміністративного судочинства, зокрема, зазначає, що у публічно-правовому спорі, як правило, хоча однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вказує на ту обставину, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, є юридичною особою публічного права, а також державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначає, що після введення в банку тимчасової адміністрації та на стадії ліквідації банку уповноважена особа Фонду реалізує свої повноваження, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», й діє як суб'єкт публічного права. Вважає, що спори, які виникають у даних правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Окремо зазначає, що в порядку господарського судочинства підлягають розгляду справи з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, проте, спір у даній справ не стосується майнових вимог до боржника, а справу про банкрутство відносно банку як боржника не порушено.

З урахуванням викладеного, просить суд у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни заявлене клопотання підтримали повністю, просили суд провадження у даній справі закрити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти клопотання про закриття провадження у справі, просила суд у його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Малого приватного підприємства «ВК Імпекс», та на стороні відповідача Державного підприємства «Сетам», Аграрної біржі в судове засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У зв'язку з неприбуттям у судове засідання представників третіх осіб, належними чином повідомлених про дату час та місце судового розгляду справи, клопотання представника відповідача судом розглянуто за їх відсутності.

Суд, проаналізувавши норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання представника Фонду про закриття провадження в справі є необґрунтованим та до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За приписами частини першої статті 55, частини третьої статті 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

З метою реалізації конституційних прав кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, захисту виборчих прав, права на доступ до публічної служби тощо в Україні в системі судів загальної юрисдикції утворено адміністративні суди.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17, частини першої статті 171 та частини першої статті171-1 КАС України до юрисдикції адміністративних судів належить вирішення питання щодо законності (крім конституційності) підзаконних правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, а також законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відтак, вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

З підстав, передбачених частиною першою статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною другої цієї статті визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 34 цього Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно із частиною першою статті 54 зазначеного Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Після введення у банку тимчасової адміністрації, а також під час ліквідації банку Фонд реалізує свої повноваження, передбачені, зокрема, статтями 38, 48 та 51 цього Закону, й діє як суб'єкт публічного права.

Таким чином наведені норми права регламентують, що спори, які виникають у таких правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Водночас нормами Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини першої статті 1 вказаного Закону банкрутство - визнана господарським судом неплатоспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Тобто нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Разом з тим, згідно із пунктом 7 частини першої статті 12 ГПК України господарському суду підсудні справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Проте, спір у даній справі не стосується майнових вимог до боржника, а справу про банкрутство відносно банку як боржника не порушено.

Крім того, предметом вирішення у даній справі є спірні правовідносини сторін, що реалізуються у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, нормами якого регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом,банками, Національним банком України.

Системний аналіз викладених норм дає підстави дійди до висновку, що у даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, у силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зокрема, за приписами статті 7 якого порядок ліквідації банкрутства здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

Проте, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови правління Національного банку України та на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не можуть застосовуватися.

Окрім того, згідно із частиною другою 2 статті 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 30.10.2012 року дія цього Закону не поширюється на банки. Питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В подальшому у цей закон внесено зміни, зокрема, частиною третьою статті 2 даного Закону в редакції від 19.01.2013 року визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Згідно із частиною восьмою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набрав чинності 21.03.2012 року, дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Таким чином, на думку суду, норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Господарського процесуального кодексу України не можуть регламентувати іншу, ніж адміністративну юрисдикцію спорів за позовом до Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ТзОВ «Золотий екватор» оскаржуються дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по продажу на відкритих торгах права вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» за кредитними угодами №1-0020/13/30-КL від 29.03.2013 та №-0021/13/30-КL від 29.03.2013 та рішення від 05.09.2016 №1722, вчинені та прийняті на виконання пункту 14 частини п'ятої статті 12 та частини третьої статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». тобто на виконання визначених вказаним Законом повноважень Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку.

В даному випадку Фонд реалізує свої повноваження, передбачені, зокрема, статтями 12 та 51 Закону, і діє як державна спеціалізована установа та юридична особа публічного права, якій державою делеговані спеціальні функції державного управління у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку з метою забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає, що правовідносини, які виникли та є предметом розгляду в даній адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання утриматись від вчинення дій є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Підпунктом 1 пункту 2 частини першої статті 244-2 КАС України визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини першої статті 244-2 КАС України, суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись статтею 133, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Мале приватне підприємство «ВК Імпекс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Сетам", Аграрна біржа, ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Ларченко Ірини Миколаївни про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання утриматись від вчинення дій, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду прийняте за наслідками розгляду адміністративної справи.

Повний текст ухвали буде виготовлено 24 жовтня 2016 року.

Головуючий О.А. Лозовський