Справа № 2а/0270/3163/11
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2011-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2011 р. Справа № 2а/0270/3163/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

при секретарі судового засідання: Бурбела О.В.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: приватного акціонерного товариства "Поділлявторметал"

до: державної податкової інспекції у м. Вінниця

про: скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося приватне акціонерне товариство "Поділлявторметал" до державної податкової інспекції у м. Вінниці про скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ДПІ у м. Вінниці проведено позапланову виїзну перевірку ЗАТ "Поділлявторметал" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо здійснення фінансово-господарської діяльності при формуванні податкового зобовязання з ТОВ "Вторпівдень" та податкового кредиту з ПП "Априммет" за період з 01.03.2010 року по 01.08.2010 року.

За результатами перевірки було складено акт № 4318/2330/33587480 від 20.12.2010 року, відповідно до якого перевіркою встановлено заниження позивачем податку на додану вартість в сумі 4699413 грн.

Позивач посилається на неповне зясування податковою інспекцією всіх фактичних обставин справи, у звязку з чим останньою було зроблено невірний висновок про нікчемність правочинів укладених між позивачем та ПП "Априммет" і прийняття у звязку з чим оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Представники позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили з тих підстав, що приймаючи оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці виходила із того, що зміст угод з ПП "Априммет" не був спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто здійснення господарських операцій. В ході проведення перевірки податковим органом не встановлено факту передачі товару позивачем від контрагента, у звязку з відсутністю документів, що засвідчують транспортування товару від постачальника до покупця. У звязку з вищезазначеним, операції з придбання позивачем товарів у контрагента не визнаються як операції у межах господарської діяльності, а документи отримані від вказаного контрагента на товар не є підтверджуючими документами. Просили суд у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачу правомірно визначено донарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах за основним платежем 4699413 грн., за штрафними санкціями 1 174 853 грн., а всього на загальну суму 5874266 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі направлень № 2481/23 від 24.11.2010 року, № 3240/23 від 02.12.2010 року, № 3360/23 від 02.12.2010 року, працівниками ДПІ у м. Вінниці проведено позапланову виїзну перевірку ЗАТ "Поділлявторметал" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо здійснення фінансово-господарської діяльності при формуванні податкового зобовязання з ТОВ "Вторпівдень" та податкового кредиту з ПП "Априммет" за період з 01.03.2010 року по 01.08.2010 року.

За результатами перевірки було складено акт № 4318/2330/33587480 від 20.12.2010 року, на підставі якого, за встановлені позивачем порушення податкового законодавства, ДПІ у м. Вінниці 06.01.2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення /0 про донарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах за основним платежем 4699413 гри., за штрафними санкціями 1174853 гри., всього на загальну суму 5874266 грн.

Як вбачається з акту перевірки порушення виникло внаслідок включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ нарахованих внаслідок придбання металобрухту у ПП "Априммет".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає, що згідно діючого законодавства, можливість віднесення платником до податкового кредиту сум податків залежить лише від наявності належним чином оформленої податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Надаючи правову оцінку діям та рішенню відповідача суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основним аргументом яким обґрунтовує свою позицію відповідач є те, що господарські операції здійснені позивачем не спричинили реального настання правових наслідків, а тому відповідно до ст. 215, ч. 5 ст. 203 ЦК України такі правочини є недійсними, а відтак суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже є нікчемними (ст. 228 ЦК України), є відсутність факту передачі товару від контрагентів, оскільки відсутні товарно-транспортні накладні, які є первинними документами, та які б підтверджували право власності на придбаний товар.

З такою позицією суд погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Це означає, що правочин є нікчемним, якщо це прямо обумовлено в Законі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України загальною підставою недійсності правочину є недотримання в момент укладення правочину вимог частин 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України (яка встановлює умови дійсності правочинів).

Спеціальні підстави (статті 218-235 ЦК України) конкретизують застосування загальних умов, встановлюючи особливості порядку визнання правочину недійсним.

Зокрема, відповідно до положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним, а відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Проаналізувавши вказані норми закону, суд приходить до висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

В ході перевірки податкова надала правову оцінку господарським операціям які відбувались між позивачем та його контрагентом ПП "Априммет".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Предявлені до перевірки документи (договори, податкові накладні, акти приймання металобрухту, тощо) є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

На думку відповідача, позивачем не надано товарно-транспортну документацію, яка б свідчила про реальне отримання та передачу товару. Крім того, ДПІ у м. Вінниці вказує на відсутність реальної поставки товару, а саме позивачем перераховувались кошти контрагенту, які в свою чергу виписували йому накладні не поставляючи при цьому товар, а відтак на думку податкового органу господарські операції позивача носили безтоварний характер, що в свою чергу свідчать про нікчемність правочинів вчинених позивачем.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит визначений як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п.п. 7.2.6 п. 7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх утримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);

Згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.п. 7.2.1 п. 7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, імя та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, обєм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Як встановлено п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Згідно п.п. 7.2.4 цього пункту право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

З наведеного слідує, що в разі видачі контрагентами, зареєстрованими як платники ПДВ, покупцю податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, передбаченими законом, останній має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Правочини позивача ПП "Априммет" підтверджені податковими накладними, які містять всі реквізити, передбачені п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 165 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення". Позивач на момент здійснення господарських операцій знаходився на податковому обліку як платник ПДВ, його свідоцтво про державну реєстрацію платника ПДВ на час здійснення цих господарських операцій не було анульоване, правочини з цим субєктом господарювання, а також первинні бухгалтерські та податкові документи не визнані у встановленому чинним законодавством України порядку недійсними.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем при проведенні перевірки не було надано інших документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання металобрухту.

Якщо товар поставляється вантажним автомобілем чи іншим транспортом, таким документом є товарно-транспортна накладна за формою 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистика України від 29.12.1995 року № 488/346. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару).

Проте позивачем, для проведення перевірки, не надано товарно-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про транспортування товарів. Проведеною перевіркою не виявлено взаємовідносин позивача з ПП "Априммет", які підпадають під визначення "перевізника". Згідно наявних документів, на підставі яких проводилась перевірка, не виявлено копій транспортних та супроводжувальних документів, які передбачено вимогами діючого законодавства. На підтвердження цього факту в судовому засіданні представники позивача самі підтвердили відсутність товарно-транспортних накладних.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних та соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до Національного Класифікатора України, прийнятого наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 року № 375 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів, послуг), який здійснюється з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів, тощо. Економічна діяльність характеризується витратами на виробництво, процесом виробництва та випуском продукції.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що операції з придбання та реалізації металобрухту мали не товарний характер, товари не перевозились, відповідно наявних на час проведення перевірки документів немає можливості встановити вид транспорту, розмір витрат, особу, яка понесла дані витрати, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операції та віддаленості контрагентів один від одного.

Крім того, як вбачається з акту, приймання металобрухту за період з 01.03.2010 року по 01.08.2010 рік у контрагента здійснювалось згідно актів прийняття металів чорних (вторинних) на території 17 приймальних пунктів, а саме: Вінницького, Могилів-Подільського, Козятинського, Гайсинського, Каролінського, Тростянецького, Ватутинського, Уманського, Золотонішського, Черкаського, Тальнівського, Житомирського, Коростенського, Новоград-Волинського, Бердичівського, Марийського, Білозірського.

Згідно форми акту прийняття металів чорних (вторинних), передбаченої додатком 6 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Міністерства промислової політики України від 23.10.2007 року № 127/595 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.11.2007 року за № 1258/14525), в даних актах має зазначатись джерело походження металів чорних (вторинних), а саме вид брухту (амортизаційний брухт, технологічні відходи, брухт, одержаний від утилізації військової техніки, від переробки шлакових відвалів), а також де, коли і у якої юридичної особи утворилися метали чорні (вторинні). Крім того в актах повинно бути зазначено реквізити відповідальних осіб постачальника: посада, прізвище, імя та по батькові в графі "Здав".

Згідно наданих до перевірки актів прийняття металів чорних (вторинних) по Гайсинському, Тростянецькому та Новоград-Волинському приймальним пунктам вказано "Амортизаційний брухт ПП "Априммет". Однак, враховуючи відсутність у контрагента позивача основних засобів, амортизаційний брухт у даного субєкта господарювання утворитись не міг, а згідно наданих до перевірки актів прийняття металів чорних (вторинних) по іншим приймальним пунктам юридичні особи, у яких утворилися метали чорні (вторинні), взагалі не вказуються.

Крім того, в жодному акті прийняття металів чорних (вторинних) не вказано в повній мірі джерело утворення металів чорних (вторинних).

Підсумовуючи вищевикладене, угоди укладені між позивачем та його контрагентом ПП "Априммет" укладені без мети настання реальних наслідків, операції не підтверджуються при врахуванні реального часу їх здійснення, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Отже, оскаржене податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці, прийняте за наслідками проведеної перевірки, є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного податкового законодавства.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні відповідачем надано достатніх аргументів та доводів, які свідчать що оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович

26.08.2011