Справа № 826/11111/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «НЕПТУН СОЛАР» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа ДП «Енергоринок» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року, Приватного акціонерного товариства «НЕПТУН СОЛАР» (надалі - ПрАТ «НЕПТУН СОЛАР», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, відповідач), в якому просить: визнати бездіяльність відповідача щодо не встановлення позивачу на вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року "зеленого" тарифу на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, розрахованого згідно статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів на електроенергію для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року, 24 грудня 2014 року, 26 січня 2015 року та 26 лютого 2015 року протиправною; зобов'язати відповідача прийняти рішення щодо встановлення позивачу "зеленого" тарифу за розрахункові місяці вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України відповідно на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, на 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року, на 26 січня 2015 року та на 26 лютого 2016 року; зобов'язати відповідача розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму оптового ринку електричної енергії, що передбачають здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором від 27 березня 2013 року № 9465/02 електроенергії, за "зеленим" тарифом, який відповідача було зобов'язано встановити на рівні не меншому за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, на 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року, на 26 січня 2015 року, на 26 лютого 2015 року, та "зеленими" тарифами, фактично встановленими постановами відповідача відповідно від 31 липня 2014 року № 1072, 31 січня 2015 року № 157, від 27 лютого 2015 року № 493, за наслідками розгляду прийняти рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення прямих вимог Закону України "Про електроенергетику" відповідачем протиправно не було встановлену позивачу "зелений" тариф на законодавчо передбаченому рівні у період з вересня 2014 року по березень 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо не встановлення приватному акціонерному товариству "НЕПТУН СОЛАР" на вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року "зеленого" тарифу на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, розрахованого згідно статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів на електроенергію для споживачів, а саме на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та на 24 грудня 2014 року.

Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняти рішення щодо встановлення приватному акціонерному товариству "НЕПТУН СОЛАР" "зеленого" тарифу за розрахункові місяці вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України, відповідно, на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, 28 жовтня 2014 року, 25 листопада 2014 року та на 24 грудня 2014 року.

Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму оптового ринку електричної енергії, що передбачають здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань приватному акціонерному товариству "НЕПТУН СОЛАР" додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої приватним акціонерним товариством "НЕПТУН СОЛАР" за договором від 27 березня 2013 року №9465/02 електроенергії, за "зеленим" тарифом, який Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було зобов'язано встановити на рівні не меншому за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, на 24 вересня 2014 року, на 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року та "зеленим" тарифом, фактично встановленим постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 липня 2014 року № 1072, за наслідками розгляду прийняти рішення.

Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії стосовно здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань приватному акціонерному товариству "НЕПТУН СОЛАР", як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої приватним акціонерним товариством "НЕПТУН СОЛАР" електроенергії за договором від 27 березня 2013 року №9465/02 у лютому 2015 року за "зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 січня 2015 року № 157, та "зеленим" тарифом, який було встановлено постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 січня 2015 року № 105, за наслідками розгляду прийняти рішення.

Зобов'язано Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії стосовно здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань приватному акціонерному товариству "НЕПТУН СОЛАР", як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої приватним акціонерним товариством "НЕПТУН СОЛАР" електроенергії за договором від 27 березня 2013 року №9465/02 у березні 2015 року за "зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27 лютого 2015 року № 493, та "зеленим" тарифом, який було встановлено постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27 лютого 2015 року № 492, за наслідками розгляду прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач є виробником електричної енергії, що підтверджується Ліцензією Серія АЕ № 194771 (вид діяльності - виробництво електричної енергії), виданої відповідачем на підставі рішення від 20 червня 2013 року № 714.

Постановою НКРЕКП від 07 березня 2013 року № 235 позивачу затверджено "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01 січня 2030 року.

27 березня 2013 року між позивачем та ДП "Енергоринок" був укладений договір купівлі-продажу електричної енергії № 9465/02.

Згідно абзацу другого п. 2.3 вказаного Договору визначено, що НКРЕКП встановлює тариф на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року помноженого на коефіцієнт 4.8 (коефіцієнт відповідно до Закону України "Про електроенергетику"). Для малих гідроелектростанцій та суб'єктів господарювання, які виробляють електроенергію з енергії сонячного випромінювання, роздрібний тариф для споживачів другого класу напруги визначається із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації).

Пунктом 2.4 такого Договору передбачено, що велична тарифу на електроенергію, яку позивач продає третій особі ДП "Енергоринок", не може бути меншою за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується в національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату. Фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу для позивача установлюється шляхом перерахування в євро величини "зеленого" тарифу, розрахованого відповідно до положень п. 2.3 Договору.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 8 Закону України "Про електроенергетику" (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державне управління в електроенергетиці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 11 Закону України "Про електроенергетику", державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є НКРЕКП.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про електроенергетику", основними завданнями НКРЕКП є забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством.

Так, за визначенням статті 1 Закону України "Про електроенергетику", "зелений" тариф - це спеціальний тариф, за яким закуповується електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Згідно із вимогами статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику", величина "зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, визначеного із застосуванням тарифного коефіцієнта, що застосовується для пікового періоду часу (для тризонної тарифної класифікації), помноженого на коефіцієнт "зеленого" тарифу для електроенергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання.

Фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування у євро "зеленого" тарифу, розрахованого за правилами цього Закону, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату.

"Зелений" тариф не може бути менший за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

Держава гарантує законодавче закріплення на весь строк застосування "зеленого" тарифу вимоги щодо закупівлі всієї електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим "зеленим" тарифом, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень п.п. 1.4 - 1.9 Порядку встановлення, перегляду та припинення дії "зеленого" тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затверджений постановою НКРЕКП № 1421 від 02 листопада 2012 року, "зелений" тариф встановлюється для кожного суб'єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

З аналізу викладених положень вбачається, що відповідач зобов'язаний перераховувати "зелений" тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

Не перегляд тарифів на кожний календарний місяць, призводить до відсутності перерахованого "зеленого" тарифу, що в свою чергу, не дозволяє встановити загальну вартість виробленої електричної енергії за Договором, укладеним між позивачем та ДП "Енергоринок", та отримати позивачу повну оплату за вироблену електроенергію, що порушує права та інтереси останнього.

Як з матеріалів справи, фактично у період з серпня 2014 року по січень 2015 року перегляд "зелених" тарифів по курсу Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів позивачу не здійснювався. Оплата за продану електричну енергію за період з вересня 2014 року по січень 2015 року здійснювалася за "зеленим" тарифом встановленим постановою НКРЕКП від 31 липня 2014 року № 1072 на серпень 2014 року, тобто "зелений" тариф по курсу Національного банку України на кожен наступний місяць не був перерахований станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

Водночас, відповідно до встановленого наведеними вище правовими положеннями порядку, "зелений" тариф повинен був бути перерахований по курсу Національного банку України за курсом євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць, а саме: 27 серпня 2014 року - дата встановлення відповідачем роздрібних тарифів на електроенергію на вересень 2014 року (постанова НКРЕКП № 1149 від 27 серпня 2014 року); 24 вересня 2014 року - дата встановлення відповідачем роздрібних тарифів на електроенергію на жовтень 2014 року (постанова НКРЕКП № 24 від 24 вересня 2014 року); 28 жовтня 2014 року - дата встановлення відповідачем роздрібних тарифів на електроенергію на листопад 2014 року (постанова НКРЕКП № 181 від 28 жовтня 2014 року); 25 листопада 2014 року - дата встановлення відповідачем роздрібних тарифів на електроенергію на грудень 2014 року (постанова НКРЕКП № 380 від 25 листопада 2014 року); 24 грудня 2014 року - дата встановлення відповідачем роздрібних тарифів на електроенергію на січень 2015 року (постанова НКРЕКП № 919 від 24 грудня 2014 року).

Отже, оскільки відповідач в порушення вимог чинного законодавства України не здійснював щомісячного перерахунку позивачу "зеленого" тарифу на електричну енергію на кожний розрахунковий місяць, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невстановлення "зеленого" тарифу позивачу на кожний розрахунковий місяць протягом періоду з вересня 2014 року по січень 2015 року за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України, розрахованого відповідно до статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику", підлягає задоволенню.

Зазначене підтверджується, крім іншого, правовою позицією Вищого адміністративного суду України, висловленою ним, зокрема, в ухвалі від 24 листопада 2015 року по справі № К/800/31053/15.

Стосовно розміру "зеленого" тарифу у лютому 2015 року та в березні 2015 року, датою встановлення відповідачем роздрібних тарифів на електроенергію на лютий 2015 року є 26 січня 2015 року (постанова НКРЕКП № 68 від 26 січня 2015 року), а на березень - 26 лютого 2015 року (постанова НКРЕКП № 224 від 26 лютого 2015 року).

При цьому, як зазначає сам позивач в поданому адміністративному позові, постановою НКРЕКП від 31 січня 2015 року № 105 "зелений" тариф для позивача на лютий 2015 року був встановлений в повному розмірі, а постановою НКРЕКП від 27 лютого 2015 року № 492 установлено "зелені" тарифи на березень 2015 року на рівні 1584, 29 коп/кВт-год (без ПДВ), тобто також у повному розмірі.

Враховуючи фактичне вчинення відповідачем дій щодо встановлення позивачу "зеленого" тарифу у відповідності до наведеного вище законодавчого порядку на лютий і березень 2015 року, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не встановлення позивачу на лютий і березень 2015 року "зеленого" тарифу на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, розрахованого згідно статті 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення роздрібних тарифів на електроенергію для споживачів.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо встановлення позивачу "зеленого" тарифу за розрахункові місяці за вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України, відповідно, на 27 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року, на 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про її обґрунтованість з огляду на встановлену вище протиправну бездіяльність відповідача щодо прийняття відповідних рішень у вказані періоди.

При цьому, беручи до уваги, що відповідні повноваження НКРЕКП щодо прийняття рішень про затвердження "зелених" тарифів суб'єктам господарювання є дискреційними повноваженнями такого органу, слід враховувати положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п. 1 статті 8.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Відповідно, оскільки бездіяльність відповідача щодо прийняття зазначених позивачем у своїх позовних вимогах рішень вище була визнана судом протиправною, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що є обґрунтованими вказані позовні вимоги позивача щодо зобов'язання НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення позивачу "зеленого" тарифу за розрахункові місяці за вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, січень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України.

Що ж до таких вимог позивача в контексті обставин встановлення "зеленого" тарифу на лютий і березень 2015 року, слід звернути увагу на те, що дія зазначених вище постанов відповідача від 31 січня 2015 року № 105 та від 27 лютого 2015 року № 492, якими, з чим погоджується і позивач, йому встановлювався такий тариф у повному розмірі, була зупинена, відповідно, постановами НКРЕКП від 31 січня 2015 № 157 та від 27 лютого 2015 року № 493, на підставі яких йому і здійснювався розрахунок "зеленого" тарифу у лютому та березні 2015 року.

Водночас, такі рішення відповідача від 31 січня 2015 № 157 та від 27 лютого 2015 року № 493 були скасовані в судовому порядку, а саме постановами Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2015 року у справі № 826/3745/15 (залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року) та від 23 червня 2015 року у справі № 826/4306/15 (залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2015 року).

А оскільки "зелений" тариф позивачу на лютий і березень 2015 року був вірно встановлений постановами НКРЕКП від 31 січня 2015 року № 105 та від 27 лютого 2015 року № 492, правомірність яких була встановлена також наведеними судовими рішеннями, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо встановлення позивачу "зеленого" тарифу за розрахункові місяці за лютий і березень 2015 року у розмірі розрахованому на рівні, не меншому фіксованого мінімального розміру "зеленого" тарифу, шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України.

Разом з тим, беручи до уваги все наведене вище, зокрема, неправомірність здійснення фактичного нарахування позивачу "зеленого" тарифу протягом вересня 2014 року - січня 2015 року на підставі постанови НКРЕКП від 31 липня 2014 року № 1072, протягом лютого 2015 року на підставі постанови НКРЕКП від 31 січня 2015 № 157 та протягом березня 2015 року на підставі постанови НКРЕКП від 27 лютого 2015 року №493, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність, а отже і обґрунтованість, похідних від наведених вище позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму оптового ринку електричної енергії, що передбачають здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором від 27 березня 2013 року № 9465/02 електроенергії, за "зеленим" тарифом, який відповідача було зобов'язано встановити на рівні не меншому за фіксований мінімальний розмір "зеленого" тарифу шляхом перерахування в євро "зеленого" тарифу, розрахованого згідно зі статтею 17-1 Закону України "Про електроенергетику" станом на 01 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на 27 серпня 2014 року, на 24 вересня 2014 року, на 28 жовтня 2014 року, на 25 листопада 2014 року, на 24 грудня 2014 року та "зеленим" тарифом, фактично встановленим постановою відповідача від 31 липня 2014 року № 1072, за наслідками розгляду прийняти рішення.

Крім того, виходячи з передбаченого ч. 2 статті 11 КАС України права суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку за необхідне вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, та задовольнити решту його похідних вимог саме шляхом зобов'язання НКРЕКП:

- розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії стосовно здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань позивачу, як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем електроенергії за договором від 27 березня 2013 року № 9465/02 у лютому 2015 року за "зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕКП від 31 січня 2015 року № 157, та "зеленим" тарифом, який було встановлено постановою НКРЕКП від 31 січня 2015 року № 105, за наслідками розгляду прийняти рішення;

- розглянути питання щодо внесення змін до алгоритму Оптового ринку електричної енергії стосовно здійснення Державним підприємством "Енергоринок" перерахувань позивачу, як виробнику електричної енергії з альтернативних джерел, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем електроенергії за договором від 27 березня 2013 року № 9465/02 у березні 2015 року за "зеленим" тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕКП від 27 лютого 2015 року № 493, та "зеленим" тарифом, який було встановлено постановою НКРЕКП від 27 лютого 2015 року № 492, за наслідками розгляду прийняти рішення.

Необхідно зазначити, що правомірність задоволення позовних вимог товариства саме в наведений спосіб неодноразово була підтверджена судовою практикою Київського апеляційного адміністративного суду, зокрема в ухвалах від 19 серпня 2015 року по справі № 826/3745/15 та від 27 липня 2015 року по справі № 826/4306/15.

Щодо питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, слід окремо зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Сторонами по справі не заперечується, що рішенням Ради Оптового ринку електричної енергії України від 24 квітня 2015 року (підпункт 10.5 протоколу № 7) на період до 31 серпня 2015 року (включно) були внесені зміни до Додатку 2 до Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України (Правила оптового ринку електричної енергії України, погоджені постановою НКРЕ від 09 серпня 2012 року №1028) у частині врахування в платежах за електричну енергію додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів виробникам, що працюють за "зеленим" тарифом.

Зазначені зміни були погоджені НКРЕКП постановою від 22 липня 2015 року №2055 та Антимонопольним комітетом України 02 липня 2015 року.

Аналогічні рішення приймались Радою Оптового ринку електричної енергії України протоколами від 24 липня 2015 року, 26 серпня 2015 року, 28 серпня 2015 року, 24 вересня 2015 року, 09-13 жовтня 2015 року та 26 січня 2016 року.

З урахуванням зазначених змін до Правил Оптового ринку електричної енергії України, постановами НКРЕКП від 23 липня 2015 року № 2060, від 10 серпня 2015 року № 2144, від 07 вересня 2015 року № 2276 та від 30 грудня 2015 № 3249 окремим виробникам електричної енергії, що працюють за "зеленим" тарифом, були встановлені додаткові платежі для компенсації недоотриманих коштів.

У зв'язку з внесенням таких змін позивач, як виробник електричної енергії, що працює за "зеленим" тарифом, мав законні очікування отримати додаткові платежі для компенсації "зеленого" тарифу, як і всі інші підприємства галузі. Однак, замість того, щоб встановлювати компенсацію пропорційно сумам коштів недоотриманих всіма виробниками, що працюють за "зеленим" тарифом, НКРЕКП встановлював компенсації лише окремим виробникам.

29 липня 2015 р. листом за вих. № 97 позивач звернувся до НКРЕКП з проханням встановити йому додаткові платежі. 02 вересня 2015 року листом №9385/17.3/61-15 НКРЕКП повідомило, що у разі прийняття Радою оптового ринку рішення щодо затвердження змін до Додатка 2 до Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України у частині врахування в платежах за електричну енергію додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів виробникам, що працюють за "зеленими" тарифами, НКРЕКП розгляне видане рішення.

16 вересня 2015 року за вих. № 107 позивач звернувся до відповідача з проханням прийняти постанову, якою встановити йому додаткові платежі для компенсації недоотриманих коштів у серпні 2014, вересня 2014, жовтні 2014, листопаді 2014, грудні 2014, січні 2015 року.

16 жовтня 2015 року за вих. № 11254/17.3/61-15 НКРЕКП повідомила про проведення робочих нарад з метою визначення механізму компенсації недоотриманих коштів шляхом внесення змін до правил ОРЕ з метою коригування платежів виробникам електричної енергії, які працюють за "зеленим" тарифом.

З огляду на те, що 09 жовтня 2015 року протоколом № 28 Рада Оптового ринку електричної енергії у п. 3.2 затвердила зміни до "Додатку 2 до Договору між Членами Оптового ринку електричної енергії України у частині врахування в платежах за електричну енергію додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів виробникам, що працюють за "зеленими" тарифами, 10 листопада 2015 року за вих. №132 позивач звернувся до НКРЕКП з вимогою встановити додаткові платежі для компенсації недоотриманих коштів. Однак, станом на день прийняття даного судового рішення, НКРЕКП відповідь на такий лист позивача не надало.

Крім того, 07 жовтня 2015 р. листом № 118 позивач звертався до Антимонопольного комітету України з заявою щодо ознак порушення НКРЕКП законодавства про захист економічної конкуренції. Однак 18 лютого 2016 року листом №128-29/02-1666 Антимонопольний комітет України повідомив про залишення вищевказаного листа позивача без розгляду, оскільки на думку органу державної влади Заявником не додано інформації, яка б підтверджувала викладені в заяві обставини.

Як зазначає позивач, у зв'язку з вичерпанням ним усіх можливостей врегулювання спірного питання у позасудовому порядку, а також з огляду на дискримінаційний підхід відповідача при встановленні додаткових платежів виробникам, що працюють за "зеленим" тарифом, він був змушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням того, що до суду позивач звернувся 20 липня 2016 року, а останнє рішення про врахування в платежах за електричну енергію додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів окремим виробникам, що працюють за "зеленим" тарифом, з прийняттям якого позивач законно очікував отримати додаткові платежі для компенсації "зеленого" тарифу, як і всі інші підприємства галузі, Радою Оптового ринку електричної енергії України було прийнято 26 січня 2016 року, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем був дотриманий визначений КАС України строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 жовтня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Троян Н.М.