Справа № 754/11792/16-а
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/600/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2016 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Таран Н.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання дій неправомірними та поновлення виплати пенсії, -

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Управління Пенсійного фонду України позивачу з лютого 2010 року була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, яка в подальшому перераховувалась та на цей час становить 4 764,98 грн. З 01 квітня 2015 року позивачу було припинено аиплату пенсії у зв'язку з тим, що вона працює на посаді судді, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII. Водночас, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Такий закон як до 1 червня 2015 року так і пізніше не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших спеціальних законів щодо пенсійного забезпечення, внаслідок чого пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом не призначаються. Таким чином, оскільки позивач втратила право на призначення пенсії на умовах та в порядку, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, які з 1 червня 2015 року не діють, то відпали підстави до призупинення (невиплати) їй пенсії за віком. У липні 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду в Дарницькому районі міста Києва із заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком з 01 червня 2015 року. Однак позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, з посиланням на те, що відповідно до чинного на даний час Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призупинена виплата пенсії за віком особам, які працюють, а позивач дотепер працює на посаді судді, тому не має права на поновлення пенсії. Також позивач вказує на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесені зміни у норми усіх законів, якими визначаються порядок і умови призначення пенсії, в тому числі до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у яких повторені зміни, які внесені у норми спеціальних законів, якими регулюються умови і порядок призначення пенсії чи довічного грошового утримання. Відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцевих положень» цього ж Закону, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Отже, з 1 червня 2015 року позивач втратила право на призначення пенсії на умовах та в порядку, передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, а тому вона не підпадає під дію норм у всіх законах, в тому числі у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими призупинена виплати пенсії за віком.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

Справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

18.10.2016 року представник відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивач 20.07.2016 року звернулася до Управління із заявою про поновлення вплати пенсії за віком. Управління листом від 15.08.2016 року повідомило позивача про відмову у здійснені перерахунку пенсії за віком. Відмова у поновлені пенсії за віком полягає в тому, що з 01.05.2015 року виплату пенсії за віком позивача було припинено у зв'язку з тим, що 02 березня 2015 року був прийнятий закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, який набрав чинності 01 квітня 2015 року. Даним нормативно-правовим актом внесено певні зміни до окремих положень цілого ряду законів України зокрема в тих частинах, які стосуються порядку виплат пенсій працюючим пенсіонерам та виплат пенсій за віком на пільгових умовах, і за вислугу років. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, абзац 2 частини і статі 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- ІУ доповнено наступним чином: «У період роботи на посадах, які дають право па призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначені відповідно до законодавства, не виплачуються. Після звільнення з роботи пенсії/щомісячне довічне грошове утримання виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до законодавства. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 набрав чинності 01.04.2015 року, та станом на час звернення позивача до управління та до суду не визнаний у встановленому порядку такими, що не відповідає Конституції України та не скасований. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України». У зв'язку з викладеним з 1 червня 2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Отже, стаття 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №213-VIII не визнана неконституційною, позивач не займає посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положеннях Закону № 213-VIII, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», тому управління правомірно тимчасово припинило виплату пенсії позивачу. При звільнені з роботи виплата пенсії буде поновлена згідно вимог чинного законодавства. Також, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Беручи до уваги, що ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, II групи, інвалідом війни III групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», управління тимчасово припинило виплату пенсії позивачу, керуючись саме чинною нормою законодавства, а тому відсутні підстави для зобов'язання управління відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи нижченаведені положення ч.2 ст.71 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з лютого 2010 року Управлінням пенсійного фонду України у Дарницькому районі м. Києва позивачу ОСОБА_1 встановлена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», від 09 липня 2003 року, яка в подальшому перераховувалась та на даний час становить 4 768,98 грн.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ (далі-Закон) виплата пенсії, яка призначена позивачу за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призупинена у зв'язку з тим, що остання працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (стаття 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

З 01 квітня 2015 року виплата пенсії позивачу припинена, про що не заперечує відповідач.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Такий закон як до 01 червня 2015 року так і пізніше не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших спеціальних законів щодо пенсійного забезпечення, внаслідок чого пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом не призначаються.

Таким чином, оскільки позивач втратив право на призначення пенсії на умовах та в порядку передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, які з 01 червня 2015 року не діють, то відпали підстави до призупинення виплати їй пенсії за віком.

20 липня 2016 року позивач звернулася до Управління пенсійного фонду України у Дарницькому районі м. Києва із заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком.

Проте, Управління пенсійного фонду України у Дарницькому районі м. Києва відмовило позивачу у поновленні виплати пенсії посилаючись на те, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам (крім інвалідам І та І груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратури», «Про судоустрій і статус суддів», призначення пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується. Таким чином, виплата пенсії, призначені відповідно до цього Закону проводити неможливо.

Також судом враховується, що відповідь позивач отримала на своє звернення лише в липні 2016 року, інших доказів про отримання позивачем відповіді раніше - представником відповідача не надано та судом не встановлено.

Судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, згідно з вказаним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесені зміни у норми усіх законів, якими визначаються порядок і умови призначення пенсії в тому числі до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у яких продубльовані зміни, які внесені у норми спеціальних законів, якими регулюються умови і порядок призначення пенсії чи довічного грошового утримання.

Цим же Законом і зокрема пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

А отже належно обґрунтованими є і твердження ОСОБА_1 про те, що з 01 червня 2015 року позивач втратив право на призначення пенсії на умовах та в порядку передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, а тому не підпадає під дію норм у всіх законах, в тому числі у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким призупинена виплата пенсії за віком, що відповідачем фактично не спростовано.

З огляду на вказане, та враховуючи те, що позивач просить поновити їй виплату пенсії за віком з 01 червня 2015 року, суд вважає, що порушенні права позивача підлягають захисту, виплата пенсії, призначеної позивачу підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. Поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати пенсії, неможливо.

На підставі викладеного, ст.55 Конституції України, ст.26, ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись статтями 3, 4, 6, 11, 12, 18, 19, 87, 99, 160-163, 183-2 КАС України,

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, визнання дій неправомірними та поновлення виплати пенсії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату ОСОБА_1 призначеної раніше пенсії за віком відповідно до чинного законодавства, в тому числі, за період з 01.06.2015 року та в подальшому.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя: Н.Г. Таран