Справа № 816/1460/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Київ К/800/5029/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Вербицької О.В., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника позивача Любівої Н.С.,

представника відповідача Шовкопляс О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання незаконною та скасування вимоги, визнання податкової застави такою, що припинилась, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Спільне підприємство «Полтавська газонафтова компанія» (далі - Підприємство, позивач) звернулось з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - Державна податкова інспекція, відповідач) від 23.07.2014 року № 336-25 на суму 153 345 204,79 грн., а також визнати такою, що припинилась податкова застава майна Підприємства, що виникла у зв'язку із надсиланням податкової вимоги від 23.07.2014 року № 336-25 на суму 153 345 204,79 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивач на момент винесення оскаржуваної податкової вимоги мав заборгованість, а тому дії контролюючого органу щодо винесення податкової вимоги є правомірними та обґрунтованими.

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Підприємства в повному обсязі.

Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що Державною податковою інспекцією безпідставно надіслано йому оскаржувану податкову вимогу, оскільки податкові повідомлення - рішення, на підставі яких сформовано податкову є неузгодженими, так як оскаржуються Підприємством в касаційному порядку, крім того, судовими рішеннями були визнані незаконними всі дії та рішення контролюючих органів, що передували складенню акту перевірки та прийняттю вказаних податкових повідомлень - рішень.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, оскільки при їх ухваленні суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.09.2013 року на підставі акта перевірки від 27.08.2013 року № 757/16-01-22-01-09/20041662 Полтавською ОДПІ прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- № 0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «рентна плата за нафту, що видобувається в Україні» за основним платежем на суму 70 132 294,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 17 533 073,61 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «рентна плата за природний газ, що видобувається в Україні» за основним платежем на суму 45 428 567,02 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 11 357 141,75 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «рентна плата за газовий конденсат, що видобувається в Україні» за основним платежем на суму 7 115 302,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 778 825,59 грн.

Позивач оскаржив зазначені повідомлення-рішення в судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2014 року у справі № 816/539/14 адміністративний позов Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено, оскаржені податкові повідомлення-рішення від 12.09.2013 року № , № , № визнано протиправними та скасовано.

Проте, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 року у справі № 816/539/14 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2014 року скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємства про скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішення суду апеляційної інстанції позивач оскаржив до Вищого адміністративного суду України, ухвалою якого 11.07.2014 року відкрито касаційне провадження.

23.07.2014 Полтавською ОДПІ винесено оскаржувану податкову вимогу № 336-25, якою позивача повідомлено про те, що станом на 22.07.2014 року за ним рахується податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями на загальну суму 153 345 204,79 грн., у тому числі: по рентній платі за нафту, що видобувається в Україні у сумі 87 665 368,06 грн., по рентній платі за природний газ, що видобувається в Україні у сумі 56 785 708,77 грн. та по рентній платі за газовий конденсат, що видобувається в Україні у сумі 8 894 127,96 грн.

Позивач не погодився з вказаною податковою вимогою від 23.07.2014 року № 336-25, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати незаконною та скасувати вказану податкову вимогу, а також визнати такою, що припинилась податкову заставу майна Підприємства, що виникла у зв'язку із надсиланням оскаржуваної податкової вимоги.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Так, відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках

Пунктом 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення, а згідно ч. 1 ст. 255 постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 у справі № 816/539/14 про відмову у скасуванні податкових повідомлень-рішень від 12.09.2013 року № , № , № набрала законної сили. Що ж до посилання позивача на оскарження вказаної постанови в касаційному порядку, то суд зазначає, що таке оскарження судового рішення є реалізацією особи права (позивача) наданого Законом та жодним чином не впливає на момент набирання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції.

Крім того, на момент розгляду справи постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 у справі № 816/539/14 була переглянута Вищим адміністративним судом в касаційному порядку, за результатами якого рішення апеляційної інстанції було залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення не були скасовані в судовому порядку та є законними, а податкові зобов'язання є узгодженими, проте позивачем в добровільному порядку та в установлені строки сплачені не були.

Так, згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою винесення податкової вимоги є наявність податкового боргу у платника податку.

Так, згідно з п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України ( 41.2 ст. 42 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 року № 765, облік податків, зборів та єдиного внеску ведеться підрозділами Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників, державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій відповідно до функціональних повноважень.

Згідно пункту 1 Положення про Полтавську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 № 63, Полтавська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області з центром у Полтавському районі з Диканським, Новосанжарським та Решетилівським відділеннями є територіальним органом Міндоходів, який підпорядковується Міндоходів та Головному управлінню Міндоходів у Полтавській області. Полтавська ДПІ забезпечує реалізацію повноважень Міндоходів на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць. Підпунктом 11 п. 4 вказаного Положення визначено, що Державна податкова інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює заходи щодо погашення податкового боргу з податків і зборів платників податків, а також стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску з платників єдиного внеску.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 04.02.1994 року перебуває на податковому обліку в Новосанжарському відділенні Полтавської ОДПІ як платник податків за неосновним місцем обліку.

Згідно п. 263.11 ст. 263 Податкового кодексу України платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин до закінчення граничного строку подання податкових розрахунків, визначеного розділом II цього Кодексу, подають за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин до органу державної податкової служби за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України.

За місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин, здійснює і сплату податкових зобов'язань (п. 263.12 ст. 263 Податкового кодексу України).

Отже, СП «Полтавська газонафтова компанія» перебуває на податковому обліку (за неосновним місцем обліку) в Полтавській ОДПІ (Новосанжарське відділення), так як має спеціальні дозволи на користування надрами для видобування вуглеводної сировини на території Новосанжарського району Полтавської області, у зв'язку з чим податкові розрахунки подаються позивачем до Новосанжарського відділення Полтавської ОДПІ, тобто за місцем перебування за неосновним місцем податкового обліку як платника окремих податків та за місцезнаходженням ділянок надр, на які маються спеціальні дозволи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також те, що позивач мав заборгованість з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, суд касаційної інстанції погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій, що при винесенні оскаржуваної податкової вимоги від 23.07.2014 року № 336-25 Полтавська ОДПІ (Новосанжарське відділення) діяла на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Щодо посилання Підприємства на визнання в судовому порядку незаконними дії та рішення контролюючих органів, що передували складенню акту перевірки та прийняттю податкових повідомлень - рішень, несплата податкових зобов'язань за якими стала підставою прийняття оскаржуваної податкової вимоги, то суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За змістом цієї норми преюдиційне значення для суду мають саме обставини, встановлені судовим рішенням у іншій справі, яке набрало законної сили, а не юридична оцінка цих обставин судом. При розгляді цієї справи визначальною є постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 року у справі № 816/539/14, якою податкові повідомлення-рішення від 12.09.2013 року № , № , № визнано правомірними, а отже грошові зобов'язання визначені ними є узгодженими та підлягають сплаті у визначені законодавством терміни. Крім того, вказаним рішенням висновки суду щодо юридичної оцінки наказу про проведення перевірки позивача, дій контролюючих органів щодо проведення перевірки, зроблені в постановах Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 в адміністративній справі № 816/4549/13, від 01.10.2013 в адміністративній справі № 816/3999/13-а, від 09.10.2013 в адміністративній справі № 816/4229/13, не визнано обов'язковими для юридичної оцінки податкових повідомлень-рішень, оскільки в зазначених постановах не встановлені обставини, які б свідчили, що під час проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу були здійснені дії чи-то створені умови, які б обмежували право позивача довести виконання ним податкового обов'язку.

Таким чином, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі № 816/1460/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Вербицька

Н.Є. Маринчак

Повний текст виготовлено 13.10.2016 року.