Справа № 825/1395/16
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/1395/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Товариство з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Вектор плюс'' про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 (далі-Цибенко Ю.В., позивач)до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (приватний нотаріус, відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Вектор плюс'' (третя особа, ТОВ ''ФК Вектор плюс'') про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса від 11.12.2015 індексний номер 26976530 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ''ФК Вектор плюс''.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ''ФК Вектор плюс'' за відсутністю повноважень на проведення державної реєстрації прав власності без вчинення нотаріальної дії та наявністю зареєстрованої заборони відчуження на спірне нерухоме майно, а відтак оскаржуване рішення вважає протиправним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в адміністративному позові.

Позивач, відповідач та представник ТОВ ''ФК Вектор плюс'' в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач надіслав заперечення на позов, яких зазначив, що діяв в межах чинного законодавства України (а.с. 67-73).

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16.01.2008 між ОСОБА_4 (зміна прізвища на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про шлюб від 18.10.2008 серія 1-ЕЛ № 038454, яке міститься в матеріалах справи, а.с.22) та ВАТ ''Сведбанк'', (змінено найменування на ПАТ ''Сведбанк'') укладено кредитний договір №2404/0108/45-002, згідно якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 25000 доларів США на строк з 10.03.2008 по16.01.2028 та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 16.01.2008 між ВАТ ''Сведбанк'' (іпотекодержатель) та позивачем (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 393, у звязку з чим накладена заборона відчуження на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться: в АДРЕСА_2 до припинення чи розірвання іпотечного договору, яка зареєстрована в реєстрі за № 394/15.

Згідно п. 2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться: в АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю (позивачу) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцього міського нотаріального округу ОСОБА_5 16.01.2008 року за реєстровим № 381 та зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 16.01.2008 року, номер правочину 2634571.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцього міського нотаріального округу ОСОБА_5 16.01.2008 року за реєстровим № 393, п. 12.3 іпотечного договору викладено в наступній редакції: 12.3 згідно із застереженням про задоволенням вимог іпотекодержателя, викладеним в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

Підпунктом 12.3.1 договору сторони домовились, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно статті 37 Закону України ''Про іпотеку'' на підставі наступного застереження: задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є зазначене в цьому договорі застереження, яке за своїми правовими наслідками передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобовязання.

28.11.2012 року між ПАТ ''Сведбанк'' та ТОВ ''ФК Вектор плюс'' укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, серед яких значиться іпотечний договір від 28.11.2012, укладений з позивачем на забезпечення кредитного договору № 2404/0108/45-002 від 16.01.2008.

В подальшому, 11.12.2015 ТОВ ''ФК Вектор плюс'' звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою, в якій просило зареєструвати за ним право власності на квартиру, що знаходиться: в АДРЕСА_2, у звязку з укладенням договору відступлення прав вимоги(а.с.81).

11.12.2015 приватним нотаріусом як державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 26976530 про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ ''ФК Вектор плюс'' та внесено відповідний запис до Державного реєстру(а.с.82,83).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01.07.2004 № 1952-IV.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною пятою статті 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

У відповідності до частини першої статті 15 зазначеного Закону визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

При цьому згідно частини першої статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною другою статті 15 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На виконання вимог вказаної правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №868), чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно абз. 1 пункту 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пп. 1 пункту 37 Порядку №868 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Таким чином, зазначений Порядок спотворює встановлену законом процедуру проведення нотаріусом державної реєстрації речових прав. При цьому положення статті 3 Закону №1952-IV чітко вказують на те, що державна реєстрація прав проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію з нерухомим майном.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у нього лише у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном та реалізуються одночасно з їх посвідченням і виключно за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно.

З вищевикладеного випливає, що вчинення приватним нотаріусом нотаріальної дії як засвідчення справжності підпису уповноваженої особи ТОВ ''ФК Вектор плюс'' на заяві від 11.12.2015 про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с. 81), не є в розумінні наведених правових норм нотаріальною дією з нерухомим майном, що, на переконання суду, свідчить про відсутність у відповідача повноважень на здійснення державної реєстрації права власності на підставі іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України ''Про іпотеку'' від 05.06.2003 №898-IV (надалі - Закон №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 37 Закону №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до державного реєстратора з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Як вже встановлено судом, підставою для проведення державної реєстрації права власності за ТОВ ''ФК Вектор плюс'' на об'єкт нерухомого майна квартиру, що знаходиться: в АДРЕСА_2 та прийняття оскаржуваного рішення від 11.12.2015 № 26976530 був іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 16.01.2008 року.

Проте жодна нотаріальна дія з даним об'єктом нерухомого майна у порядку, встановленому частиною пятою статті 3 Закону №1952-IV, під час проведення державної реєстрації вказаного речового права відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Таким чином, рішення відповідача від 11.12.2015 за № 26976530 про державну реєстрацію права власності на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 16.01.2008 за реєстровим № 393, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправним у зв'язку з відсутністю у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 повноважень на прийняття такого рішення без вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Окрім цього, як зазначив Європейський суд у рішенні по справі ''Щокін проти України'', перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки ''на умовах, передбачених законом''. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржене втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

З огляду на те, що втручання у право власності позивача було здійснено незаконно (всупереч статті 3 Закону №1952-IV та інших положень закону), свавільно (без дотримання чинного на час прийняття рішення встановленого законом Порядку № 868), знаходить підтвердження висновок суду про те, що прийняття рішень у такий спосіб, як це здійснив відповідач, не відповідає принципу верховенства права та порушує принципи існування демократичного суспільства.

Саме з цих підстав оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" заборонено примусове стягнення зазначеного в ньому майна, оскільки вказаний мораторій розповсюджується на примусове стягнення, а не на відносини, які врегульовані договором.

Твердження позивача, що наявність зареєстрованої заборони відчуження на спірне нерухоме майно є підставою для відмови у проведені державної реєстрації, суд також вважає необґрунтованими, оскільки згідно пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку з боку відповідача не доведено правомірності прийняття рішення про державну реєстрацію прав.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, приймаючи до уваги, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, прийнявши рішення про державну реєстрацію права власності від 11.12.2015 за № 26976530 на вищевказану квартиру за ТОВ ''ФК Вектор плюс'' за відсутності відповідних повноважень порушила законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Беручи до уваги положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстракцію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 11.12.2015 індексний номер: 26976530 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ''Факторингова компанія ''Вектор плюс'' на квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення

Суддя І.І. Соломко