Справа № 308/6218/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Київ К/800/2394/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Людмили Володимирівни, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними,

за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови від 1 березня 2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. в рамках виконавчого провадження № 7758748 № ВП 7758748. Скасовано постанову № ВП 7758748 від 1 березня 2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з врахуванням наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суди дійшли висновку, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не було вчинено дій в рамках виконавчого провадження № 7758748 щодо подачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України та незаконно було винесено постанову про повернення виконавчого документа.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 1 березня 2007 року у справі №2а-227/07 стягнуто з Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_3 30480 грн грошової компенсації за неодержане службове обмундирування. На виконання вказаного рішення суду позивачу був виданий виконавчий лист № 2а-227/07, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 7758748.

01 березня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. в рамках виконавчого провадження № 7758748 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з наявною у Законі забороною для даного виду стягнення у 2013 році.

На час звернення позивача до суду з адміністративним позовом, умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а особливості виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державні підприємства, установи, організації, визначались приписами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Водночас, згідно зі статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен зупинити виконавче провадження, в зв'язку з надісланням виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не встановлено факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу та не направлено до відповідача документів та відомості, необхідних для перерахування стягувачу коштів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про часткове задоволення позову.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман