Справа № 2а/0270/3824/11
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 р. Справа № 2а/0270/3824/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Томчука Андрія Валерійовича,

за участю секретаря судового засідання: Вівсяної Інни Василівни,

та представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

відповідача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго"

до: Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області

про: визнання протиправним і нечинним п.2 вимоги від 29.06.2011р. №02-06-20-14/5055

ВСТАНОВИВ :

Комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" (далі - КП "Вінницяоблтеплоенерго") звернулось до суду з адміністративним позовом до Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області (далі - КРУ у Вінницькій області) про визнання протиправним і нечинним п.2 вимоги від 29.06.2011р. №02-06-20-14/5055.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає, що п.2 вимоги Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області №02-06-20-14/5055 від 29.06.2011р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач наголошує, що згідно Акту ревізії КРУ у Вінницькій області, позивачем протиправно отримано та використано субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію. КП "Вінницяоблтеплоенерго" вважає помилковим тлумачення відповідача відносно отримання коштів субвенції на погашення заборгованості позивачем у сумі 387452,81 грн. ДК "Газ України" за поставлений газ за 2008 рік, оскільки вказана субвенція отримана та використана позивачем цілком згідно Порядку перерахування у 2009 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2010 № 193 (Порядок №193).

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просив задовольнити повністю. Додатково наголосив, що надання та перерахунок коштів на погашення заборгованості за 2008 рік, згідно договору №875/193 від 24.11.2009р. здійснено на погашення заборгованості за І півріччя 2009 року, а посилання на 2008 рік є по суті опискою, технічною помилкою.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.43-48) та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства "Вінницяобтеплоенерго" за період з 01.01.2008р. по 01.01.2011р., за результатами якої складено акт ревізії від 02.06.2011 року №06-15/18 (а.с.9-20).

Не погоджуючись з висновками, зазначеними в акті ревізії, позивачем направлено на адресу відповідача заперечення до даного акту.

За наслідками розгляду заперечень відповідачем складено та направлено на адресу позивача висновок на подані заперечення (а.с.21-27).

За результатами проведеної ревізії, Контрольно-ревізійним управлінням у Вінницькій області складено лист від 29.06.2011р. №02-06-20-14/5055 Про усунення порушень законодавства з фінансових питань(а.с.7-8).

Згідно п.2 листа-вимоги №02-06-20-14/5055 від 29.06.2011р. зазначено, що ревізією встановлено незабезпечення п.2 Порядку 193, як наслідок позивачем незаконно отримано кошти субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах за 2008 рік у сумі 387452,81 грн. при фактичній відсутності такої заборгованості. В зв'язку з чим підприємству необхідно повернути до державного бюджету незаконно отримані 387452,81 грн. коштів субвенції на погашення заборгованості з різниці в тарифах за 2008 рік.

Не погоджуючись з висновком та вимогами п.2 листа-вимоги №02-06-20-14/5055 від 29.06.2011р. позивач оскаржив його до суду.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Закон України Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні вiд 26.01.1993 року № 2939-XII (далі Закон від 26.01.1993р. № 2939-XII) визначає статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону головним завданням державної контрольно-ревізійної служби України є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону однією з основних функцій Головного контрольно-ревізійного управління України і контрольно-ревізійних управлінь в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі є здійснення контролю за усуненням недоліків і порушень, виявлених під час проведення державного фінансового контролю.

У відповідності до п. 7 ст. 10 Закону Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною другою статті 15 цього Закону встановлено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що ревізуються.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

На думку суду, лист про усунення виявлених порушень №02-06-20-14/5055 від 09.06.2011 року є вимогою в розумінні статті 10 Закону України Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку вимога Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області є розпорядчим документом і може бути предметом розгляду адміністративного суду.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли стосовно питання погашення заборгованості комунального підприємства за минулі роки з різниці в тарифах на послуги з теплопостачання, надані населенню, за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, зокрема, отримання підприємством у 2009 році з бюджету 387452,81 грн. на погашення заборгованості за 2008 рік при фактичній відсутності такої заборгованості на момент отримання коштів.

Визначаючись щодо правомірності п.2 оскаржуваної вимоги, суд виходить з наступного.

Механізм перерахування у 2009 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування визначається Порядком перерахування у 2009 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. N 193.

Відповідно до п. 2 Порядку перерахування у 2009 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2010 № 193 (далі - Порядок №193), субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі - розрахунки) перераховується на умовах, визначених цим Порядком, на суму заборгованості з різниці в тарифах, що утворилася у період з 1 січня 1998 року по 1 жовтня 2009 року з урахуванням проведених у 2006 і 2008 роках розрахунків і не погашена на дату складення довідки про розмір кредиторської заборгованості місцевих бюджетів та/або дебіторської заборгованості учасників розрахунків, у межах щомісячних лімітів, установлених Мінфіном для Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій згідно із затвердженим розподілом видатків Державного бюджету України на 2009 рік.

Так пунктом 3 Порядку №193 передбачено, що підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості.

На виконання вимог вказаних нормативно-правових актів та на підставі багатостороннього Договору № 875/29 від 24.11.2009 року (а.с.32-33) про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 193, позивачем отримано кошти субвенції з державного бюджету на загальну суму 387452,81 грн., які відповідно до умов цього договору мали бути перераховані на користь КП Вінницяоблтеплоенерго для погашення заборгованості за 2008 рік з різниці в тарифах за теплову енергію.

Оглянувши Договір № 875/29 від 24.11.2009 року, суд зазначає, що посилання відповідача на незаконне отримання позивачем субвенції у розмірі 387452,81 грн. для погашення заборгованості за 2008 рік при відсутності такої заборгованості, не може бути взято судом до уваги. Суд розцінює посилання в договорі та відповідно і платіжному дорученні №19 від 11.12.2009 року на " погашення заборгованості за 2008 рік" як суто технічну помилку.

Так, згідно з протоколу Територіальної комісії від 29.10.2009 року №14 заборгованість з різниці в тарифах у сумі 1099000,00 грн. утворилась у комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" за І півріччя 2009 року (а.с. 25-26).

Вищевикладена позиція підтверджується Довідкою Головного управління житлово-комунального господарства, енергетики та зв'язку Вінницької ОДА №01-38-02-2209 від 16.12.2009р. (а.с. 34), згідно якої в 2009 році погашається заборгованість КП "Вінницяоблтеплоенерго": "за І півріччя 2009 року на суму 1099000,00 грн., в тому числі:

- 387452,81 грн. (договір від 24.11.2009р. №875/193);

- 711547,19 грн. (договір від 17.12.2009р. №1089/193)."

За таких обставин, дослідивши Акт ревізії (зокрема стор 49 Акту, а.с.18), судом встановлено, що власне самим Актом ревізії підтверджено наявність заборгованості на підприємстві з різниці в тарифах за І півріччя 2009 року на суму 1099000,00 грн.

Згідно абзацу 4 пункту 6 Порядку №193 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у першу чергу проводяться розрахунки з кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії на відповідні суми. При цьому розрахунки за спожитий природний газ та електроенергію проводяться стосовно заборгованості, що утворилася до 1 січня 2009 р. (з урахуванням пені, штрафних та фінансових санкцій, які нараховані підприємствам теплоенергетики на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1998 р. по 1 січня 2009 року). У разі відсутності боргів за зазначений період проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожитий природний газ та електроенергію, що утворилася протягом 2009 р. (з урахуванням пені, штрафних та фінансових санкцій, які нараховані підприємствам теплоенергетики на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1998 р. по 1 липня 2009 року).

Крім того згідно з Акту звіряння розрахунків (а.с.30) від 23.11.2009р. повністю підтверджено наявність кредиторської заборгованості за спожитий природний газ між позивачем та ДК "Газ України " НАК "Нафтогаз України".

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, відповідач дійшов помилкового висновку, що погашення підприємству вищезазначеного обсягу заборгованості різниці в тарифах за 2008 рік, відбулося в повному обсязі за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, на підставі багатостороннього договору про організацію взаєморозрахунку від 24.11.2009 року №875/193, так як за 2008 рік заборгованості у підприємства фактично не існувало, а виділення і відповідно отримання коштів субвенції з державного бюджету позивачем мало місце для погашення боргу за І півріччя 2009 року, що стверджується відповідними копіями платіжних доручень, договорів в матеріалах адміністративної справи. Тобто, здійснена технічна помилка-описка під час складання тексту договору №875/193 від 24.11.2009р.

На підставі вищевикладеного, та враховуючи те, що виявлені КРУ у Вінницькій області під час перевірки правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що висновки, висвітлені в акті ревізії та в п.2 оскаржуваної вимоги, не відповідають дійсності, відтак позов про визнання протиправним пункту 2 вимоги від 29.06.2009 року №02-06-20-14/5055 підлягає задоволенню.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п.1 ч.2 ст. 162 КАС України суд при вирішені справи може, зокрема, визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не було надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваної вимоги, а отже, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі, підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому підлягають задоволенню з розподілом судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати п.2 листа-вимоги Контрольно-ревізійного управління у Вінницькій області від 29.06.2011р. №02-06-20-14/5055.

Стягнути з Державного бюджету на користь комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" судовий збір у розмірі 3,40 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №2475 від 10.08.2011р., оригінал якого міститься в матеріалах адміністративної справи №2а/0270/3824/11.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович