Справа № 810/5993/15
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року 810/5993/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Головного управління МВС України у Луганській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області; Головного управління МВС України у Луганській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу № 393 о/с від 05.11.2015 в частині звільнення сержанта ОСОБА_1, інспектора патрульної служби взводу № 1 роти патрульної служби Головного управління МВС за п. 63 «є» (за порушення дисципліни).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у листопаді 2015 року, перебуваючи на лікарняному у м. Києві йому стало відомо, про те що відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» відбувається реорганізація відповідача, тому 21.11.2015 він письмово звернувся до відповідача із заявою, у якій просив повідомити про свій статус у БПМСМОП «Луганськ-1», у звязку з реорганізацією патрульної служби органів внутрішніх справ у Національну поліцію, однак 12.12.2015 з листа від Управління кадрового забезпечення Національної поліції в Луганській області № 6/2-132 від 01.12.2015 дізнався, що його звільнили з займаної посади за порушення дисципліни.

На думку позивача спірний наказ в частині звільнення його з посади інспектора патрульної служби взводу № 1 роти патрульної служби Головного управління МВС за п. 63 «є» (за порушення дисципліни) є протиправним та незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача в наданих письмових запереченнях просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач документально не підтвердив поважність відсутності його на службі з 20.10.2014 по 30.10.2014, з 11.11.2014 по 05.02.2015, з 26.03.2015 по 26.04.2015, та з 15.05.2015, а тому за порушення трудової дисципліни його було звільнено.

Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в порядку письмового провадження.

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із приписами частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління МВС України від 22.09.2014 № 290 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду міліціонера взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління МВС України у Луганській області.

З 22.09.2014 позивач приймав участь у антитерористичній операції в районах Луганської області, що підтверджується відповідною довідкою № ВДЗ/161/А від 05.01.2015 Головного управління МВС України в Луганській області та має статус учасника бойових дій про що свідчить копія посвідчення, яке видане 02.06.2015.

04.10.2014 під час чергування на блокпості між населеними пунктами с. Боброво і с. Боровська Луганської області, внаслідок обстрілу, позивач отримав осколкові та вибухові поранення, після чого був госпіталізований у травматологічне відділення КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня».

Для подальшого лікування у центральному шпиталі Міністерства внутрішніх справ, 07.10.2014 позивач був виписаний з КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня».

За порушення режиму лікування, а саме за відсутність у відділенні, 20.10.2014 ОСОБА_1 був виписаний на амбулаторний нагляд та подальше лікування у травматологічну поліклініку за місцем мешкання, що підтверджується випискою № 9698 із медичної карти стаціонарного хворого, але ОСОБА_1 у поліклініці за місцем мешкання так і не зявився.

З 30.10.2014 по 11.11.2014 та з 05.02.2015 по 13.02.2015 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМЕ України". Після виписки йому було рекомендовано лікування амбулаторно.

Також, позивач перебував на амбулаторному лікуванні у Вишнівській міській лікарні відповідно до листків непрацездатності № 245481 з 16.02.2015 по 26.03.2015 та № 228732 з 26.04.2015 по 15.05.2015.

Крім того, судом встановлено, що 20.10.2015 заступником командира батальйону БПМСМОП «Луганськ-1» майором міліції було подано рапорт щодо відсутні підтверджуючих документів про перебування ОСОБА_1 на лікарняному.

На підставі наказу № 2704 Головного управління МВС України у Луганській області 23.10.2015 було призначено та проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни молодшим сержантом міліції ОСОБА_1, інспектором патрульної служби взводу № 1 роти патрульної служби Головного управління МВС України у Луганській області.

У ході проведеного службового розслідування 04.11.2015 встановлено, що позивач не з'являється на службу без поважних причин під час проведення антитерористичної операції. На телефонні виклики та письмові запити не відповідає, про причини відсутності керівництву підрозділу не доповідає, а тому вирішено клопотати перед керівництвом про його звільнення.

Відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» відбулась реорганізація відповідача, тому 21.11.2015 позивач письмово звернувся з заявою, у якій просив повідомити про свій статус у БПМСМОП «Луганськ-1».

На свій запит позивач отримав 12.12.2015 від Управління кадрового забезпечення Національної поліції в Луганській області відповідь № 6/2-132 від 01.12.2015 з якої дізнався, що його звільнили з займаної посади за порушення дисципліни. До зазначеного листа в якості додатка було надано витяг з наказу Головного Управління МВС Луганської області № 393 о/с від 05.11.2015.

Не погоджуючись з наказом відповідача про його звільнення зі служби, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу в частині звільнення сержанта ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Спірні відносини що виникли під час проходження служби позивача регулюються Конституцією України, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ (що діяв на момент виникнення даних правовідносин), Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію» (що діяв на момент виникнення даних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію» (що діяв на момент виникнення даних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Крім того, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, що затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Так, під час проведення службового розслідування відповідачем було направлено запит до Вишневської міської лікарні Києво Святошинського району запити щодо перебуванні позивача на лікуванні у період невиходу на службу.

08.10.2015 за № 283 Вишневська міська лікарня Києво Святошинського району надала відповідь в якій вказала, що позивач ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у періоди з 16.02.2015 по 26.03.2015 та з 26.04.2015 по 15.05.2015.

Проте дані про поважність причин невиходу на службу у періоди з 20.10.2014 по 30.10.2014, 11.11.2014 по 05.02.2015, 26.03.2015 по 26.04.2015 та з 15.05.2015 по 05.11.2015 надані не були.

Крім того, як вже зазначалось судом, під час проведення службового розслідування, позивача засобами поштового та телефонного зв'язку було повідомлено про початок проведення службового розслідування за фактом його відсутності за місцем проходження служби та про необхідність надати пояснення керівництву батальйону ПСМОП «Луганськ-1» щодо причин свого невиходу на службу у вищезазначені дати. До того ж ОСОБА_1 був попереджений про те що в разі не надання пояснень та ненадання документів які б підтверджували наявність поважних причин невиходу на службу останній буде звільнений з ОВС за порушення дисципліни.

В свою чергу ОСОБА_1 будь яких пояснень чи належних документів на адресу Головного управління МВС України у Луганській області не надав, як і не надав таких підтверджень в ході розгляду справи в суді.

Враховуючи, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження поважних причин відсутності на службі, а також його позиції щодо відмови у прибутті до місця несення служби, керівництвом БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВСУ було прийняте рішення клопотати перед керівництвом Головного управління МВС України щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

На підставі вищевказаного Головним управлінням МВС України у Луганській області відповідно до ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту був виданий спірний наказ від 05.11.2014 № 393 о/с.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими. В свою чергу відповідач довів правомірність своїх дій, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.