Справа № 761/3894/16-а
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/886/16
Справа №761/3894/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Беро В.Ю.,

роглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора Управління патрульної поліції 9 роти 2 батальйону в м. Києві лейтенанта поліції Бикало Юрія Івановича, Департаменту патрульної поліції м. Києва про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02.02.2016 р. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 488777 від 04 грудня 2015 р.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 р., позовну заяву ОСОБА_1 до старшого інспектора Управління патрульної поліції 9 роти 2 батальйону в м. Києві лейтенанта поліції Бикало Юрія Івановича та Департаменту патрульної поліції м. Києва про скасування та визнання незаконною постанови про адміністративне правопорушення, - направлено за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва.

31.05.2016 р. вищезазначена справа надійшла до Солом'янського районного суду м. Києва.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається в позові на те, що 04 грудня 2015 р., приблизно о 09 год. ранку, він рухався по вул. Вінницькій в м. Києві, не порушуючи жодних правил дорожнього руху. Однак, старший інспектор УПП Бикало Ю.І. склав відносно нього постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 488777 від 04 грудня 2015 р., у якій зазначив, що позивач нібито порушив вимоги знаку 3.21 (в'їзд заборонено), чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З даною постановою він категорично не згоден. Зазначену постанову вважає протиправною, винесену з порушенням норм закону, оскільки він жодних правил дорожнього руху не порушував, знаку 3.21 на його шляху не було, а рухався він із прилеглої території, про що ним було надано пояснення інспектору Бикало Ю.І., які останній проігнорував.

Також позивач вказав, що 07.12.2015 р. він, вважаючи свої права порушеними діями інспектора Бикало Ю.І., звернувся зі скаргою до начальника Управління патрульної поліції в м. Києві про визнання незаконними дій працівників поліції і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Подана ним заява про скасування постанови була розглянута. Результатом такого розгляду стала постанова про розгляд скарги про адміністративне правопорушення від 25 грудня 2015 р., якою оскаржувану постанову залишено без змін.

Таким чином, зазначає, що постанова винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав та обставин, викладених у ньому, та просили задовольнити. Позивач в судовому засіданні пояснив, що 04 грудня 2015 р., приблизно о 09 год. ранку, він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вул. Вінницькій в м. Києві. Виїжджаючи на пр-т Повітрофлотський через прилеглі території, був зупинений працівниками поліції, які склали відносно нього постанову про адміністративне правопорушення, за порушення вимог знаку 3.21 (в'їзд заборонено). Проте, з даним висновком інспектора поліції він не погоджується, оскільки на його шляху не було встановлено знаку 3.21, а рухався він із прилеглої території та був зупинений на перетині пр-ту Повітрофлотського - вул. Вінницька. З відео- або фотофіксацією встановлення факту даного нібито правопорушення його ознайомлено не було, також не залучалися свідки події.

Таким чином, вважає складену інспектором постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 488777 від 04.12.2015 р. незаконною та необґрунтованою.

Відповідачі старший інспектор Управління патрульної поліції 9 роти 2 батальйону в м. Києві лейтенанта поліції Бикало Ю.І., Департамент патрульної поліції м. Києва в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, про розгляд справи належним чином повідомлялися, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд вважає, що справу можна розглянути у відсутність відповідачів старшого інспектора Управління патрульної поліції 9 роти 2 батальйону в м. Києві лейтенанта поліції Бикало Ю.І., Департаменту патрульної поліції м. Києва в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у справі доказів, оскільки неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, місце та час розгляду, не перешкоджає всебічному дослідженню обставин справи та винесенню судом законного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою старшого інспектора Управління патрульної поліції 9 роти 2 батальйону в м. Києві лейтенанта поліції Бикало Ю.І. серії ПС2 № 488777 від 04.12.2015 р. до позивача було застосовано адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гр.

В постанові зазначено, що ОСОБА_1, 04.12.2015 року о 09 год. 22 хв., в м. Києві на вул. Вінницькій, керуючи автомобілем марки «Мітсубіші Грандіс», номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимогу знаку 3.21, що є порушенням ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідальність за дане правопорушення встановлена зокрема за порушення водіями транспортних засобів вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Згідно п. 8.4.(в) ПДР України, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до ПДР України, Знак 3.21 «В'їзд заборонено», забороняє в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано пояснення, що зазначеного правопорушення він не здійснював та не порушував вимоги знаку 3.21 «В'їзд заборонено», оскільки на його шляху не було встановлено знаку 3.21, а рухався він із прилеглої території.

Відповідно до п. 8.2.1 ПДР України дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідачем, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушенням позивачем Правил дорожнього руху України.

Натомість відповідач не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів на спростування тверджень позивача не надіслав.

Наявні у справі докази, зокрема, постанова від 04.12.2015 р. не дає суду підстав зробити висновок про те, що позивач 04.12.2015 р. вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. До постанови не були долучені докази та не зазначено свідків зазначеного правопорушення.

Таким чином, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення порушені норми ст.ст. 251, 280 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не містить достатніх доказів порушення позивачем, ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, про які йдеться в постанові, тому суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази, зокрема, копії постанови та протоколу не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 488777 підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 122, 251, 268, 283-284, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 1, 2, 5, 69, 71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до старшого інспектора Управління патрульної поліції 9 роти 2 батальйону в м. Києві лейтенанта поліції Бикало Юрія Івановича, Департаменту патрульної поліції м. Києва про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 488777 від 04 грудня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кушнір С.І.