Справа № 826/12677/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 жовтня 2016 року 09:00 №826/12677/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа без самостійних вимог на предмет позовуДніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»
про визнання протиправною та скасування постанови від 14.04.2016 №49903611,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет позову - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 14.04.2016 ВП№49903611.

Позовні вимоги мотивовано тим, що виконавчий напис нотаріуса від 10.09.2013 №1317 про звернення стягнення на квартиру №55, розташовану в будинку №24 по вулиці Луначарського в місті Києві не підлягає виконанню, в силу приписів пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому винесена державним виконавцем постанова про стягнення виконавчого збору від 14.04.2016 ВП№49903611, за не виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2016 ВП№49903611, яка була прийнята на підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса від 10.09.2013 №1317 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, письмових заперечень проти позову не надав. Через канцелярію суду надав витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження, у межах якого винесено оскаржувану постанову.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, письмових заперечень суду не надав.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

25.01.2016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №49903611 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 10.09.2013 №1317.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду у 7-денний термін з дня винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження, а також пунктом 3 попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

У зв'язку з невиконанням постанови від 25.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49903611, державним виконавцем 14.04.2016 винесено постанови про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та провадженням виконавчих дій, та про стягнення виконавчого збору.

Також, 14.04.2016 державним виконавцем прийнято постанову ВП №49903611 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Позивач, вважаючи постанову від 14.04.2016№49903611 про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою також такі виконавчі документи, як постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З наведеного вбачається, що боржник має право отримати постанову про відкриття виконавчого провадження та, відповідно, вчинити дії щодо добровільного виконання рішення або відмовитися від добровільного виконання з повідомленням причин невиконання або без будь-якого повідомлення таких причин.

Обов'язковою умовою вчинення дій державним виконавцем з примусового виконання рішення є обізнаність боржника про відкриття виконавчого провадження.

Боржник має право самостійно виконати рішення та лише невикористання такого права є підставою для його примусового виконання.

Державний виконавець на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору повинен встановити, що має місце свідоме невиконання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Контроль за отриманням поштової кореспонденції, якою направляється постанова про відкриття виконавчого провадження, є засобом встановлення факту ухилення від виконання рішення, а не засобом контролю за діями боржника.

Згідно частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів виконавчого провадження №49903611 видно, що єдиним підтвердженням направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2016 є супровідний лист.

Враховуючи вищенаведені приписи Закону України «Про виконавче провадження», а також встановлені фактичні обставини справи суд доходить висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про існування оскаржуваних постанов, а відтак був позбавлений можливості скористатись наданим йому частиною першою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» правом на оскарження прийнятої державним виконавцем постанови в адміністративному або судовому порядку.

01.04.2016 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчого напису від 10.09.2013 №1317 з огляду на положення статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

14.04.2016 державним виконавцем прийнято постанову ВП №49903611 про повернення виконавчого документу стягувачеві, на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином суд наголошує, що відповідач, не встановивши факт отримання позивачем постанови від 25.01.2016 про відкриття виконавчого провадження, виніс постанову від 14.04.2016 ВП №49903611 про стягнення виконавчого збору, в той час коли була наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Враховуючи вищенаведене у відповідача були відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14.04.2016 ВП№49903611 про стягнення виконавчого збору.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський