Справа № 2а/0270/3647/11
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2011-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2011 р. Справа № 2а/0270/3647/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Комара Павла Анатолійовича,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом: Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області

до: громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2

про: примусове видворення за межі України

ВСТАНОВИВ :

Ленінський районний відділ Вінницького міського управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - Ленінський РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області) звернувся в суд з позовом до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 22.05.2011 року прибув в Україну через контрольно-пропускний пункт "Бориспіль" з приватною метою та потребував сторонньої допомоги, так як є інвалідом. Курс лікування в Україні не проходив. Оскільки підстави для подальшого перебування в Україні у громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 відсутні, 05.07.2011 року рішенням начальника Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області йому скорочено термін перебування в Україні та зобовязано покинути територію держави до 08.07.2011 року. Однак відповідач у зазначений термін цього не зробив, чим порушив встановлений порядок перебування в Україні. Таким чином, посилаючись на те, що рішення про скорочення терміну перебування в Україні відповідачем не оскаржено, дозволу на працевлаштування в Україні у відповідача немає, власного житла, приймаючої сторони, законних джерел існування на території України в цілому не виявлено, а також те, що у шлюбі з громадянкою України відповідач не перебуває, ніхто з його близьких родичів не є громадянами України, позивач просить примусово видворити його за межі України.

Ухвалою суду від 03.08.2011 року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Разом з матеріалами позовної заяви представником позивача ОСОБА_4 було подано заяву про розгляд справи без його участі, у порядку письмового провадження.

11.08.2011 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_5, якою остання також просила суд провести розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем вимог викладених у рішенні від 05.07.2011 року (про скорочення терміну перебування в Україні), за порушення міграційного законодавства України, на підставі статті 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" 08.07.2011 року начальником Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області прийнято рішення про видворення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 за межі України з подальшою забороною в'їзду на територію України терміном на 6 місяців та зобовязано покинути територію України.

З прийнятим рішенням та порядком його оскарження відповідач ознайомлений в той же день, про що свідчить підписана ним розписка від 08.07.2011 року та відібране інспектором СГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 пояснення. Однак, рішення відповідачем не оскаржено.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон №3929), відповідно до статті 1 якого іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до Конституції України іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах, умови яких встановлюються спеціальним законодавством про статус іноземців та осіб без громадянства, перебувають в Україні, наділені такими ж правами та обовязками, як і громадяни України. Наведене положення кореспондує положенню спеціального закону.

Зокрема, згідно із статтею 2 Закону №3929, іноземці мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Наявність прав іноземців прямо пов'язана із законністю їх перебування на території України, а в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність відповідно до зазначеного законодавства, яка поділяється на загальну та спеціальну.

Так, у випадках, коли іноземець чи особа без громадянства після закінчення строку перебування в Україні або після відмови у продовженні такого строку без поважних причин не виїхала з України, така особа може бути визнана незаконним мігрантом і щодо неї відповідно до статті 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства може бути прийнято рішення про видворення за межі України.

Статтею 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено підстави видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України, а саме: якщо іноземець чи особа без громадянства вчинили злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного їм покарання чи виконання адміністративного стягнення; якщо їх дії грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства; якщо їх дії суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Рішення про видворення іноземця та особи без громадянства після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

За наявності інших вище перелічених підстав для видворення іноземець та особа без громадянства можуть бути видворенні за межі України за рішенням органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону (стосовно осіб, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну) або Служби безпеки України з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення.

Статтею 1 Закону України Про міліцію визначено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я , права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 10 цього Закону одним з основних завдань органів внутрішніх справ є контроль додержання громадянами та службовими особами встановлених законодавством правил паспортної системи, в'їзду, виїзду, перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію іноземних громадян та осіб без громадянства.

Частиною восьмою статті 32 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачено, що рішення органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про видворення іноземця та особи без громадянства з України може бути оскаржено до суду.

Примусове видворення здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду (ч. 5 ст. 32 Закону №3929).

Відповідно до положень частини четвертої статті 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення з України.

Аналіз наведених норм, з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозвязку та наслідків застосування дає підстави дійти висновку про те, що зверненню з позовом про примусове видворення передує ухвалення органом внутрішніх справ рішення про видворення і лише після цього, якщо іноземець ухиляється від виїзду, - рішення про примусове видворення може ухвалювати суд.

Рішення начальника Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 08.07.2011 року про видворення у встановлений строк відповідачем не виконано. При цьому, зазначене рішення, відповідачем не оскаржено.

Щодо визнання відповідачем позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 136 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву, якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Відповідно до частини третьої статті 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином, зважаючи на відсутність у громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 приймаючої сторони, джерел доходу, законних підстав для перебування на території України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, більше того, визнаються відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 50, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 122, 128, 136, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Примусово видворити за межі України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович