Справа № 802/1322/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 жовтня 2016 р. Справа № 802/1322/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького регіонального управління водних ресурсів

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

08.09.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - Вінницьке регіональне управління водних ресурсів (далі - Вінницьке РУВР) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та податкових повідомлень - рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що Вінницькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзної перевірку Вінницького РУВР з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року, військового збору за період з 03.08.2014 року по 30.04.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 30.04.2016 року при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3

14.06.2016 року за результатами проведення вказаної перевірки Вінницькою ОДПІ складено акт № 635/1305/35373963. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-062 від 14.06.2016 року, якою Вінницькому РУВР визначено 25203,22 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску. Крім того, відповідачем прийнято рішення № від 14.06.2016 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 12601,61 грн.

Разом з тим, акт перевірки № 635/1305/35373963 від 14.06.2016 року також став підставою для прийняття Вінницькою ОДПІ податкових повідомлень - рішень, зокрема:

- від 05.07.2016 року № , яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 44638,82 грн., з яких податкове зобов'язання становить 28049,06 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 16589,76 грн.;

- від 05.07.2016 року № , яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі на 1099,73 грн., з яких податкове зобов'язання становить 854,76 грн., а штрафні (фінансові) санкції - 244,97 грн.

Як вказав позивача, єдиною підставою для визначення суми податкового зобов'язання став висновок Вінницької ОДПІ про не нарахування ЄСВ, податку з доходів фізичних осіб та військового збору на суму компенсації за вимушений прогул, що стягнута рішенням Вінницького міського суду Вінницької області сум, на користь ОСОБА_3 з моменту його звільнення з посади заступника начальника БУВР Південного Бугу до моменту поновлення на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу з питань водних ресурсів.

Однак, на думку позивача, такі підстави для визначення податків і зборів є необґрунтованими, за відсутності об'єкту (бази) оподаткування ЄСВ, податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Разом з цим, позивач вважає, що базою оподаткування ЄСВ, податку на доходи фізичних осіб та військового збору є робоче місце (посада).

Крім того, згідно ухвали Вінницького міського суду від 21.01.2015 року про заміну способу і порядку виконання судового рішення в справі № 212/4752/2012 ОСОБА_3 поновлено на іншій посаді не заступника начальника БУВР Південного Бугу, з якої його було звільнено, а заступника начальника БУВР Південного Бугу з питань водних ресурсів. Водночас, позивач наголосив, посада заступника начальника БУВР Південного Бугу була ліквідована в зв'язку з реорганізацією з 19.01.2012 року.

Позивач вказав, що ОСОБА_3 фактично поновлено на посаді заступника з питань водних ресурсів 02.02.2015 року. Разом з цим, до 02.02.2015 року вказана посада не була вакантною: з 09.02.2008 року по 17.08.2014 року на посаді заступника начальника з питань водних ресурсів БУВР Південного Бугу працював ОСОБА_4, із заробітної плати якого, за цей період сплачено ЄСВ, податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Крім того, позивач наголосив, що заробітна плата ОСОБА_3 за звітний період позивачем не нараховувалась та не виплачувалась, а кошти стягувались у безспірному порядку з іншої особи - органу держказначейства на підставі виконавчих документів.

Відтак, позивач вважає, що відповідач самостійно визначивши суму податкового зобов'язання фактично вимагає подвійного нарахування та сплати ЄСВ, податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Вважаючи податкову вимогу, рішення про застосування штрафу та податкові повідомлення - рішення протиправними, а висновки акту такими, що суперечать нормам податкового та іншого законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

У наданих письмових запереченнях представник Вінницької ОДПІ проти позовних вимог заперечив та просив суд у їх задоволенні відмовити повністю (а.с.58-59). Разом з тим, вказав, що БУВР Південного Бугу, наступником якого є Вінницьке РУВР, в спірних правовідносинах відповідно до норм Податкового кодексу України є податковим агентом. Відтак, чинним законодавством України на позивача покладаються відповідні обов'язки щодо нарахування та сплати ЄСВ, податку на доходи фізичних осіб та військового збору. На думку відповідача, оскільки податкові обов'язки позивачем, як податковим агентом самостійно не виконанні, то дії Вінницької ОДПІ направленні на їх виконання є правомірними. Таким чином, відповідач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-062 від 14.06.2016 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.06.2016 року та податкові повідомлення - рішення від 05.07.2016 року № та від 05.07.2016 року № є правомірними та скасуванню не підлягають.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Додатково вказав, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2016 року в справі № 127/22598/15-ц, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25.02.2016 року, ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до БУВР річки Південний Буг про зобов'язання подати звітність страхувальника з ЄСВ, в тому числі з тих мотивів, що ОСОБА_3 фактично отримав більші суми ніж ті, що підлягали до виплати із відрахуванням обов'язкових платежів. Таким чином, зобов'язання БУВР Південний Буг сплатити єдиний соціальний внесок із виплачених позивачу сум, призведе до подвійного грошового стягнення.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. При цьому пояснив, що при винесені вимоги про сплату недоїмки, прийнятті рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень - рішень Вінницька ОДПІ діяла обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, в зв'язку з чим, підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03.09.2007 відповідно до наказу №2-К від 03.09.2007 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу до Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг.

На виконання наказу № 97 від 15.11.2011 року «Про реорганізацію структури апарату Південного Бугу» та на підставі листа Держводагентства України «Про погодження звільнення працівників» від 27.12.2011 року №5667/7/11-11, відповідно наказу від 47-К від 27.02.2012 року, ОСОБА_3 звільнений з роботи за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

На підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу. Крім того, з БУВР Південного Бугу на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13414,88 грн., а також моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

18.02.2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/29932/13-ц на користь ОСОБА_3 з БУВР Південного Бугу стягнуто кошти в загальному розмірі 99727,81 грн., з яких середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 95727,81 грн., а також 4000,00 грн. моральна шкода. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.04.2014 року в справі №127/29932/13-ц рішення суду першої інстанції залишено без змін.

08.12.2014 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/18923/14-ц з БУВР Південного Бугу на користь ОСОБА_3 стягнено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період 05.02.2014 року по 08.12.2014 року в сумі 48644,40 грн. Крім того, стягнено моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2015 року в справі №127/18923/14-ц рішення Вінницького міського суду Вінницької області залишено без змін.

04.03.2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області в справі №127/1330/15-ц з БУВР Південного Бугу на користь ОСОБА_3 стягнено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період 08.12.2014 року по 02.02.2015 року в загальній сумі 8339,04 грн. Крім того, на користь ОСОБА_3 стягнено моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

21.01.2015 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області вирішено питання про заміну способу і порядку виконання судового рішення, зокрема ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу з питань водних ресурсів.

На підставі наказу від 26.01.2015 року №2-К ОСОБА_3 приступив до виконання трудових обов'язків, відтак фактично був поновлений на роботі.

Разом з тим, з розрахункового рахунку підприємства БУРР Південний Буг відповідно до рішень Вінницького міського суд Вінницької області та Апеляційного суду Вінницької області, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 перераховано суму середнього заробітку за вимушений прогулу в загальному розмірі 166126,13 грн. Так, згідно з меморіальними ордером від 08.04.2013 року № 2 ОСОБА_3 перераховано 13414,88 грн., від 30.05.2014 року №4 - 95727,81 грн., від 21.05.2015р. №55 - 8339,04 грн., від 16.03.2015 року № 29 - 20000 грн., від 16.03.2015 року № 28 - 28644,40 грн.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області на адресу БУРР Південний Буг направлено відповідні повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальними ордерами (а.с. 43-51).

02.03.2016 року до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію Вінницького РУВР, що створене шляхом перетворення та ліквідації БУВР Південного Бугу (а.с. 10-19) .

В подальшому, Вінницькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзної перевірку Вінницького РУВР з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року, військового збору за період з 03.08.2014 року по 30.04.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 30.04.2016 року при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3

14.06.2016 року за результатами проведення перевірки Вінницькою ОДПІ виявлено порушення податкового законодавства, які задокументовано актом перевірки № 635/1305/35373963 (а.с. 24-31).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки) № Ю-062 від 14.06.2016 року, якою Вінницькому РУВР визначено 25203,22 грн. недоїмки зі сплати єдиного внеску. Крім того, відповідачем прийнято рішення № від 14.06.2016 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 12601,61 грн. (а.с. 20-21).

Не погодившись із вказаними рішеннями Вінницької ОДПІ, 29.06.2016 року за вих. № 03/583 позивач направив на адресу відповідача заперечення на акт про результати перевірки Вінницького РУВР з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 30.04.2016 року, військового збору за період з 03.08.2014 року по 30.04.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 30.04.2016 року при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 (а.с. 32-33).

04.07.2016 року за №25983/10/02-28-13-05 Вінницькою ОДПІ надано відповідь на заперечення Вінницького РУВР. Однак, висновки, що викладені в акті перевірки № 635/1305/35373963 від 14.06.2016 року контролюючим органом залишено без змін, а заперечення позивача - без задоволення (а.с. 34-36).

Разом з тим, акт перевірки № 635/1305/35373963 від 14.06.2016 року також став підставою для прийняття Вінницькою ОДПІ податкових повідомлень рішень.

Зокрема, податкового повідомлення-рішення від 05.07.2016 року № , яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 44638, 82 грн., з яких податкове зобов'язання становить 28049,06 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 16589,76 грн. та податкового повідомлення-рішення від 05.07.2016 року № , яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1099,73 грн., з яких податкове зобов'язання становить 854,76 грн., а штрафні (фінансові) санкції - 244,97 грн. (а.с.22-23).

Позивач вважаючи, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-062 від 14.06.2016 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.06.2016 року та податкові повідомлення - рішення від 05.07.2016 року № та від 05.07.2016 року № протиправними та з метою їх скасування звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП), Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року (далі - Закон № 108/95-ВР) та іншими нормативно - правовими актами.

Так, згідно із ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічна норма також міститься у ст. 1 Закону № 108/95-ВР.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як зазначалося рішенням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу. Крім того, з БУВР Південного Бугу на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13414,88 грн., а також моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

В подальшому сума середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі до дати фактичного поновлення працівника на посаді, що стягнена за рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі склала 166126,13 грн.

Вказані рішення набрали законної сили і були звернені до виконання.

Так, згідно з меморіальними ордером від 08.04.2013 року № 2 ОСОБА_3 перераховано 13414,88 грн., від 30.05.2014 року №4 - 95727,81 грн., від 21.05.2015р. №55 - 8339,04 грн., від 16.03.2015 року № 29 - 20000 грн., від 16.03.2015 року № 28 - 28644,40 грн.

Крім того, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області на адресу БУРР Південний Буг направлено відповідні повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно із вказаними меморіальними ордерами.

Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Пунктом 18.1 ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п.171.1 ст.171 ПК України).

Відтак, згідно із рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області щодо стягнення боржником та податковим агентом, на якого покладено обов'язок щодо відрахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати ОСОБА_3, є Вінницьке РУВР (правонаступник - БУРР Південний Буг).

Разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача про фактичне виконання рішення суду щодо стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, оскільки рішеннями суду боржником визначено Вінницьке РУВР (правонаступник - БУРР Південний Буг). Також Вінницьке РУВР було роботодавцем та податковим агентом ОСОБА_3, а відтак було зобов'язане відраховувати суму податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати ОСОБА_3

Таким чином, територіальні органи державного казначейства в даній ситуації виконують лише формальні дії щодо перерахунку коштів з рахунку боржника та не є виконавцем судового рішення щодо поновлення незаконно звільненого працівника та виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про відсутність правового зв'язку "працівник - роботодавець" між ОСОБА_3 та БУРР Південний Буг на час невиконання рішення суду про поновлення особи, оскільки такий встановлений та підтверджений судовими рішеннями про поновлення особи на роботі.

Також суд звертає увагу, що порядок оподаткування податком на доходи фізичних осіб врегульовано розділом IV ПК України.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування платника податку є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Згідно з п.п.14.1.48 п.14.1 ст.14 ПК України заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму відповідно до закону.

Таким чином, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 ПК України).

Тобто, згідно з нормами ПК України, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України базою оподаткування також є дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди.

Разом з тим, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, та податковий агент (п. 162.1 ст. 162 Кодексу).

В силу п.п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168.1 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.п.168.1.5 п. 168.1 ст. 168.1 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Зважаючи на наведене вище, суд доходить висновку, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнена на підставі рішення суду.

Платником податку є фізична особа, яка отримує дохід в Україні, однак обов'язок, щодо нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб покладений на податкового агента - роботодавця.

Суд також зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 -VІ (далі - Закон №2464 -VІ).

Платники нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому чому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (наданих послуг) за цивільно-правовими договорами (ст.7 Закону №2464 -VІ).

Статтею 4 Закону №2464-VІ визначено перелік платників єдиного внеску, зокрема такими платниками є роботодавці.

Порядок нарахування єдиного внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнена за рішенням суду визначено абз. 2 ч. 2 ст.7 Закону №2464 -VІ.

Так, для осіб, яким після звільнення з роботи згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Отже, нормами Закону №2464-VІ на роботодавця покладено обов'язок щодо розрахунку та сплати єдиного соціального внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнена за рішенням суду.

Крім того, Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон № 71) до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України продовжено оподаткування військовим збором (пункт 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України).

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Кодексу (підпункт 1.1 пункту 161 підрозділу 10 ПК України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 Кодексу (пп.1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Кодексу (пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст.168 Кодексу.

Згідно із пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу податковий агент, поняття, якого визначено пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену п. 167.1 ст. 167 Кодексу.

Особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України).

Отже, податковий агент, зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Зокрема, Пленум Верховного Суду України вказав, що оскільки справляння і сплата податків з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Крім того, відповідно до п. 127.1. ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податків, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Пунктом 31.1 ст. 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визначається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податків із сплати податку і завершується останнім днем строку, протягом якого податок повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплачений своєчасно.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податного зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені Податковим кодексом (п. 57.1. ст. 57 ПК України).

Отже, роботодавець є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору та несе відповідальність за їх нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету.

Зважаючи на наведене, роботодавець, який виконує рішення суду в частині нарахування (виплати) доходу у розмірі середньої заробітної плати має виконати усі функції податкового агента визначені ПК України та Законом №2464-VІ.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача щодо поновлення ОСОБА_3 згідно ухвали Вінницького міського суду від 21.01.2015 року про заміну способу і порядку виконання судового рішення в справі № 212/4752/2012 на іншу посаду, а саме: заступника начальника БУВР Південного Бугу з питань водних ресурсів, яка до 17.08.2014 року не була вакантною та за якою до вказаного періоду сплачено ЄСВ, податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, з огляду на таке.

Як зазначалося, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу. Крім того, з БУВР Південного Бугу на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13414,88 грн., а також моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

Відтак, обов'язок щодо поновлення ОСОБА_3 на раніше займаній посаді у позивача виник з дати його звільнення. Тобто, правові відносини між працівником та роботодавцем не припинялися протягом всього строку невиконання рішення суду про поновлення на роботі. Зокрема цей висновок підтверджується і тим, що за вказаний період на користь ОСОБА_3 присуджено до стягнення суму заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас, факт неможливості поновлення ОСОБА_3 на посаді, із якої його було звільнено в силу реорганізації не свідчить про припинення обов'язку позивача поновити ОСОБА_3 на рівнозначній посаді, виплатити заробітку плату за час вимушеного прогулу. Поряд з цим, сплата ЄСВ, податку з доходів фізичних осіб та військового збору за посадою заступника начальника БУВР Південного Бугу з питань водних ресурсів до 17.08.2014 року та на яку поновлено ОСОБА_3, жодним чином не впливає на обов'язок позивача сплати відповідних податків і зборів із суми заробітної плати звільненого та поновленого працівника саме з дати його поновлення на посаді.

Крім того, суд не погоджується із доводами позивача, що у випадку визнання правомірними рішень Вінницької ОДПІ виникне ситуація, коли ЄСВ, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір буде нараховано та сплачено повторно.

Так, виконавши законні вимог контролюючого органу, Вінницьке РУВР не позбавлене можливості стягнути надмірно виплачені кошти із ОСОБА_3 у встановлено законом порядку.

Відтак, Вінницьке РУВР, покладених на нього чинним законодавством України обов'язків не виконало, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-062 від 14.06.2016 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.06.2016 року та податкові повідомлення - рішення від 05.07.2016 року № та від 05.07.2016 року № Вінницької ОДПІ є правомірними та скасуванню не підлягають. Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позову Вінницького регіонального управління водних ресурсів відмовлено, в силу норм ст. 94 КАС України, підстави для стягнення в користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору відсутні.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович