Справа № 2а/0270/4873/11
Суддя: Загороднюк Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 р. Справа № 2а/0270/4873/11

м. Вінниця

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Загороднюка Андрія Григоровича,

при секретарі судового засідання: Захаріяш Ользі Олександрівні,

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1,

відповідача : ОСОБА_2,

третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: приватного багатопрофільного малого підприємства фірми "Сфера"

до: Ленінської районної у м. Вінниці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги, на предмет спору, на стороні відповідача виконавча дирекція Вінницького обласного управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

про: визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

31 жовтня 2011 року приватне багатопрофільне мале підприємство фірма «Сфера» (позивач, ПБМПФ «Сфера») звернулося до суду з адміністративним позовом до Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення №203 від 30 вересня 2011 року в частині сплати фінансової санкції у розмірі 8224,08 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує безпідставністю застосування до нього фінансових санкцій у звязку із тим, що ним не було порушено порядку використання страхових коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, оскільки травма, отримана ОСОБА_4, належить до категорії невиробничих травм, що підтверджується медичними документами. Відтак кошти з Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правомірно виплачені саме на підставі акту про невиробничу травму.

У звязку із тим, що під час соціальних виплат підприємство не допустило порушень, так як виплати здійснювались на підставі листків непрацездатності, в котрих чітко зазначено невиробнича травма, та враховуючи те, що лише 09.08.2010 року складено акт про виробничу травму, яка сталася 20.01.2010 року, позивач вважає неправомірним накладення на нього штрафних санкцій за порушення використання страхових коштів Фонду, відтак, просить скасувати оскаржуване рішення в частині накладення фінансових санкцій.

В ході розгляду адміністративної справи судом замінено неналежного відповідача - Вінницьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на належного Ленінську районну у м. Вінниці виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, на предмет спору, на стороні відповідача виконавчу дирекцію Вінницького обласного управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, так як позивачем порушено вимоги законодавства щодо порядку використання страхових коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, крім того, останній намагався приховати факт виробничої травми у свого працівника. В звязку з цим, в задоволенні позову просив суд відмовити.

З наведених представником відповідача підстав, заперечував проти прозову, як з таким, що не підлягає задоволенню, і представник третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши матеріали виконавчого провадження, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне багатопрофільне мале підприємство фірма «Сфера» здійснює свою господарську діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.30).

20.01.2010 року стався нещасний випадок з працівником позивача ОСОБА_4, в результаті чого позивачем складено акт невиробничого травматизму за форму НТ, згідно із яким зафіксовано, що потерпілий отримав невиробничу травму внаслідок ожеледиці. Таким чином, останньому за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було оплачено тимчасову непрацездатність в період з 20.01.2010р. по 30.07.2010р.

01.07.2010 року до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань звернулася дружина ОСОБА_4 з заявою про прихований нещасний випадок на ПБМПФ «Сфера», який стався 20.01.2010 року, та з проханням провести розслідування.

За наслідками проведення розслідування, що ініційоване дружиною потерпілого, встановлено, що випадок від 20.01.2011 року є нещасним випадком повязаним з виробництвом, про що складено акт за формою Н-1 від 09 серпня 2010 року (а.с.17-21).

Згодом, 13.09.2010 року на підприємстві позивача проведена перевірка по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності страхувальникам за період з 01.04.2010 року по 30.06.2010 року, на підставі якої складено акт (а.с.8-10). Так, вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем п.2 ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, яка діяла до 01.01.2011 року) в частині порядку витрачання коштів Фонду, що тягне відповідальність відповідно до ст.30 Закону.

30 вересня 2011 року відповідачем винесено рішення №203 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності (а.с.10), згідно із яким позивача зобовязано повернути до Фонду кошти в сумі 16448,15 грн., застосовано фінансові санкції 8224,04 грн. та нараховано пеню в сумі 78,61 грн.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення в частині застосування фінансових санкцій, суд виходив із наступного.

Правові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III.

Згідно із п.2 ч.2 ст. 27 вказаного Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхувальник зобовязаний нараховувати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею 30 названого Закону передбачено відповідальність страхувальника. Так, за порушення порядку витрачання страхових коштів накладається штраф у розмірі 50 відсотків належної до сплати суми страхових внесків.

З аналізу обставин адміністративної справи встановлено, а дослідженими та оціненими судом доказами підтверджено, що нещасний випадок з працівником позивача ОСОБА_4 повязаний із виробництвом і є виробничою травмою. Відтак, судом встановлено, що правових підстав оплачувати непрацездатність потерпілому за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не було, а тому виплачені кошти підлягають відшкодуванню.

Більше того, самим позивачем в ході розгляду справи даний факт не заперечувався і останнім повернуто до названого Фонду кошти в сумі 16448,15 грн., підприємство лише не погоджується із застосованими штрафними санкціями.

Однак, на думку суду, і штрафні санкції накладено правомірно, оскільки належними та допустимими доказами у справі підтверджено порушення порядку використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Разом із тим, слід відмітити, що у позивача була можливість віднести вказані витрати по тимчасовій втраті працездатності в рахунок витрат з страхування нещасних випадків на виробництві під час подання звіту за ІІІ квартал 2010 року, однак такою можливість підприємство не скористалося.

Про підставність винесення оскаржуваного рішення також свідчить постанова про накладення адміністративного стягнення на керівника підприємства позивача ОСОБА_5 від 22 червня 2010 року за несвоєчасне поінформування робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків про нещасні випадки на виробництві та професійні захворювання, що сталися на підприємстві, яка однозначно підтверджує отримання працівником позивача виробничої травми. Дана постанова є чинною і позивачем не оскаржувалася.

Отже, оскаржуване рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Таким чином, посилання позивача на необхідність скасування рішення за вказаних ним обставин є безпідставним, оскільки факт порушення позивачем порядку використання страхових коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в ході розгляду справи підтверджено, адже встановлено безпідставне їх використання на оплату тимчасової непрацездатності свого працівника, в той як кошти мали виплачуватися із Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у звязку із виробничою травмою

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно із ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України у звязку із відмовою в позові відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Загороднюк Андрій Григорович

01.12.2011