Справа № 22-а/0690/6951/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6951/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації

на рішення Коростенського міськрайонного суду від 5 липня 2010 року,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь недоплачені за 2001-2010 роки кошти, виплата яких передбачена ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обгрунтування позову зазначав, що є потерпілим 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працював у спірний період у Філії „Іршанський ГЗК ЗАТ „Кримський титан у смт.Іршанськ, віднесеному до зони посиленого радіологічного контролю. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 5 липня 2010 року позов задоволено. З Управління праці та соціального захисту населення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто 38318 грн.99 коп. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1.01.2001 року по 30.04.2010 року. Дії відповідача щодо невиплати зазначених коштів визнані неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працював у спірний період у Філії „Іршанський ГЗК ЗАТ „Кримський титан у смт.Іршанськ, віднесеному до зони посиленого радіологічного контролю (а.с.5-7).

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Проте в порушення вимог закону позивач отримував зазначену доплату у розмірі 5,2 грн. (а.с.7).

За наведених обставин та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Оскільки підприємство, на якому працював позивач, знаходиться на території, що обслуговується відповідачем, якому делеговані повноваження щодо виплати спірних коштів, то суд правильно вважав, що саме на останнього слід покласти обовязок виплатити позивачеві заборгованість по спірних коштах.

Невиконання підприємством-роботодавцем обовязків, покладених на нього п.6 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, не є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, визначаючи період, за який підлягають відновленню порушені права позивача, суд не врахував наступне.

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер.

Позивачем у червні 2010 року заявлено вимогу про стягнення доплати до заробітної плати за період з 1 січня 2001 року (а.с.2-3).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа може звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 не зазначає час, коли йому стало відомо про порушення свого права. На час подання позову строк звернення до суду за період, що передував річному терміну, сплив.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не визнає вимоги позивача, посилаючись на пропуск ним строку звернення до суду .

Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте суд на це уваги не звернув.

Крім того спосіб, у який відновлено порушені права позивача, не узгоджуються з повноваженнями суду, передбаченими ст. 162 КАС .

За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.202 КАС оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207 КАС України,

суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Володарсько-Волинської районної державної адміністрації задоволити частково.

Скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду від 5 липня 2010 року, ухваливши нову постанову.

Позов задоволити частково.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Володарсько- Волинської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_3 доплату до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісяця, за період з 01.06.2009 року по 30.04.2010 року, із врахуванням одержаних коштів. Визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів неправомірними.

В задоволенні решти вимог відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: