Справа № 2а-1563/11/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/17358/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., -
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, після уточнення якого, просив визнати право на встановлення умов та розміру оплати праці в іноземній валюті під час проходження служби військовим спостерігачем у Придністровському регіоні Республіки Молдова у відповідності до умов та розміру оплати праці військового аташе в Республіці Молдова, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання відшкодування витрат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження» від 11 січня 2006 року № 8 із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №1053 від 15 січня 2007 року в сумі 2267,30 доларів США та зобов'язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити доплату йому в сумі 11989,04 доларів США.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань.

При цьому, згідно статті 2 зазначеного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

Згідно частини другої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-XII соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями, які тимчасово проходять військову службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.

Тобто, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, норми Кодексу законів про працю України не поширюються.

Судами встановлено, що відповідно до наказів Міністра оборони України від 30 березня 2009 року № 221 та від 26 квітня 2010 року № 347 у період з 12 травня 2009 року по 26 червня 2010 року ОСОБА_4 проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема, у складі 53-ї групи українських військових спостерігачів у зоні безпеки Придністровського регіону Республіки Молдова. Під час проходження військової служби у закордонному відряджені посадовий оклад позивача становив 1380 доларів США на місяць. Так, за період відрядження позивач отримав за 20 днів травня 2009 року 890,32 доларів США, з червня 2009 року по травень 2010 року по 1380 доларів США за кожен місяць, а за 26 днів червня 2010 року 1196 доларів США, а всього 18646,32 доларів США.

Направлення в зону безпеки Придністровського регіону Республіки Молдова українських військових спостерігачів, а також встановлення умов оплати праці і посадових окладів відповідно до умов оплати праці і посадового окладу військового аташе у Республіці Молдова, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року № 12 «Питання військових аташе», визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 1998 року № 1685 «Про участь українських військових спостерігачів у врегулюванні наслідків конфлікту в Придністровському регіоні Республіки Молдова».

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про участь українських військових спостерігачів у врегулюванні наслідків конфлікту в Придністровському регіоні Республіки Молдова» від 23 жовтня 1998 року № 1685, установлено умови оплати праці і посадові оклади українських військових спостерігачів у Республіці Молдова відповідно до умов оплати праці і посадового окладу військового аташе у Республіці Молдова.

З прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування умов оплати праці працівників закордонних дипломатичних установ України» від 13 липня 1999 року № 1246 та з урахуванням змін до неї, внесеними постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження посадових окладів працівників закордонних дипломатичних установ України» від 13 червня 2002 року № 811 рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 17 березня 2003 року № 115/1/1803 внесено зміни до штату 53-ї групи військових спостерігачів № 5/054, згідно з якими збільшені розміри саме посадових окладів українських військових спостерігачів, а в даному випадку для посади позивача визначено посадовий оклад 1380 доларів США.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження норм та розміру відшкодування витрат в іноземній валюті на місяць працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження» від 4 березня 2004 року № 261 Міністру оборони України надано право установлювати норми відшкодування витрат в іноземній валюті на місяць працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження, у межах розмірів, зазначених у додатку 2.

В подальшому, постановами Кабінету Міністрів України «Про упорядкування норм та розміру відшкодування витрат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження» від 17 листопада 2004 року № 1575, «Деякі питання відшкодування витрат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження» від 11 січня 2006 року № 8 та «Про внесення змін у додатки 2 і 3 постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2006 року № 8» від 15 серпня 2007 року № 1053, умови оплати праці працівників дипломатичних представництв і консульських установ України за кордоном були встановлені у вигляді відшкодування витрат в іноземній валюті, а норми і розміри грошових виплат в іноземній валюті неодноразово упорядковувалися. У відповідності з цими постановами грошова виплата в іноземній валюті військового аташе в Республіці Молдова становила 2267,30 доларів США.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що підвищення грошових виплат в іноземній валюті у період з 2004 по 2007 роки спрямоване на підвищення розмірів відшкодування витрат в іноземній валюті саме працівникам дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, в той час, як українські військові спостерігачі, відповідно до Закону України «Про дипломатичну службу» від 20 вересня 2001 року № 2728-III не є працівниками дипломатичної служби України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про участь українських військових спостерігачів у врегулюванні наслідків конфлікту в Придністровському регіоні Республіки Молдова» від 23 жовтня 1998 року № 1685 визначено грошову виплату в іноземній валюті українським військовим спостерігачам саме як «посадовий оклад», а не «відшкодування витрат в іноземній валюті».

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що проходження військової служби у складі військових спостерігачів не входить до складу працівників дипломатичної служби і, відповідно, умови оплати служби військових спостерігачів регулюється окремими нормативно-правовими актами.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що у відповідача не було правових підстав для перерахунку окладу позивача у період його перебування у складі 53-ї групи військових спостерігачів України в зоні безпеки Придністровського регіону Республіки Молдова, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

За змістом частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 жовтня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.