Справа № 814/1425/16
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв
04 жовтня 2016 року Справа № 814/1425/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за
адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачів1. Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ 168, 03168 2. Генерального штабу Збройних сил України, пр. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168 3. Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2
провизнання неправомірними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада), з наступними вимогами:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо невиплати заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити розрахунок та виплату заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що при зверненні з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 йому було відмовлено в прийнятті рапорту, що було мотивовано тим, що кошти на виплату визначеної йому компенсації відсутні та виплачені не будуть.
Відповідачі проти позову заперечували та зазначали, що позивач, будучи виключеним зі списків Миколаївського зонального відділу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.09.2015 року № 208, безпідставно залишився та знаходився на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , та відповідно з часу вибуття для подальшого проходження служби не мав права на забезпечення речовим майном через речову службу військової частини НОМЕР_1 або отримання компенсації вартості за неотримане речове майно через фінансову службу цієї ж військової частини.
Представники сторін надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Позивач до 21.09.2015 року проходив військову службу в Миколаївському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді начальника Миколаївського зонального відділу.
Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.08.2015 року № 500 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.09.2015 року № 208 позивач був виключений зі списків Миколаївського зонального відділу та вибув для подальшого проходження служби до Дніпропетровського зонального відділу Військової служби правопорядку (м. Дніпропетровськ), в якому проходив військову службу на посаді начальника Дніпропетровського зонального відділу, В подальшому ОСОБА_1 був переведений та проходив військову службу у Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України (м. Київ) на посаді начальника відділу контролю виконання заходів у зонах діяльності управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень.
Наказом Міністра Оборони України від 22.04.2016 року № 333 позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключений зі списків особового складу Головного управління Військової Служби Правопорядку наказом Начальника Головного управління Військової Служби від 10.06.2016 року № 100 (копія додається до позову).
Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі - Порядок) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Під час проходження служби позивач знаходився на речовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 4 Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Як зазначив позивач, при зверненні з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 позивачу було відмовлено в прийнятті рапорту, мотивуючи тим, що кошти на виплату визначеної йому компенсації відсутні та виплачені не будуть.
Але, згідно з наданими до матеріалів справи поясненнями полковників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (які виконував обов`язки начальники адміністративного відділ штабу Головного управління служби правопорядку), позивач до них особисто з наміром подати рапорт про виплату компенсації або з письмовою/усною скаргою на підлеглих їм діловодів з питання відмови у прийнятті рапорту не звертався.
Відповідно до пункту 2.19 «Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час», затвердженого наказом Міністра оборони України № 45 від 13.01.2006 року, у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, ОК (СВ, ВМС) окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). Атестати видаються: окремим військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються в запас (відставку), командам і підрозділам начальником речової служби військової частини.
Як стверджує відповідач, позивач за наданням атестату до військової частини не звертався, то останній до дійсного часу формально перебуває на речовому забезпеченні військової частини, та за новим місцем служби на речове забезпечення не ставав.
Грошовий атестат позивачу виданий фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України, доказів звернення до військової частини НОМЕР_1 про видачу атестату ОСОБА_1 не надано. В судовому засіданні стало відомо, що за атестатом позивач звернувся несвоєчасно. Враховуючи цей факт, та те, що ОСОБА_1 доказів звернення до відповідачів з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався, суд вважає вимоги щодо визнання дій відповідачів неправомірними необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з цим, згідно з п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Отже, на день підписання наказу про звільнення позивача зі служби позивач мав, передбачене вказаним Положенням, право на отримання речового майна, яке він не отримав в період проходження військової служби.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та виходить за межі позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 11, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Позов задовольнити частково.
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити дії, необхідні для нарахування та виплати заборгованості за неотримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.
Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.