Справа № 813/2841/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року №813/2841/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності та зобовязання до вчинення дій.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 року дану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

31 серпня 2016 року позивач усунув недоліки позовної заяви, яка була залишена без руху.

Ухвалами судді від 31.08.2016 року було відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

За заявою від 26.09.2016 року позивачем було уточнено позовні вимоги та коло учасників процесу і така була прийнята судом до розгляду, з урахуванням якої позивач просить суд:

-визнати виконавчі дії чи бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області по протизаконному не проведенні виконавчих дій з виконання рішення по виконавчому листу №2а-10798/12/1370, виданому 27.03.2014 року Львівським окружним адміністративним судом, на протязі шести місяців з дня винесення аж двох постанов про відкриття виконавчого провадження №43004095 від 17.04.2014 року та №44363023 від 12.08.2014 року незаконними та неправомірними;

-зобовязати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Галицький відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути існуючі порушення по протизаконному не проведенні виконавчих дій з виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 року у справі №2а-10798/12/1370 та дієво поновити та примінити законні вимоги до боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області по виконавчому листу №2а-10798/12/1370, виданому 27.03.2014 року, та виконати законне рішення Львівського окружного адміністративного суду, яке вступило в силу 18.02.2014 року та протизаконно ігнорувалося та ігнорується виконувати боржником і не виконане досі відповідачами та третіми особами.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що впродовж тривалого часу органами державної виконавчої служби не забезпечено виконання рішення суду, ухваленого на користь позивач, яке набрало законної сили та, відтак, є обовязковим до виконання. При цьому, позивач вказує на те, що чинним законодавством на органи державної виконавчої служби покладено обовязок із примусового виконання рішень судів, для чого їм надано відповідні повноваженнями. Однак, відповідач і треті особи не вживають в межах своєї компетенції необхідних дій для належного виконання рішення суду, чим порушують права та інтереси позивача.

У звязку з чим, позивач вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень на позов не надав і свою позицію по суті спору до суду не довів. Третіми особами пояснень по суті спору також надано не було.

У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, уточненнях, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач і треті особи участі повноважних представників у судових засіданнях не забезпечили, про причини суд не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Львівським окружним адміністративним судом за постановою суду від 24.05.2013 року, якою, зокрема, було зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до неї доплати за роботу в нічний час з моменту призначення пенсії з 01.05.2008 року та яка набрала законної сили 18.02.2014 року, було видано виконавчий лист від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370.

Як вбачається з матеріалів справи, за виконавчим листом від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області за постановою від 17.04.2014 року було відкрито виконавче провадження в справі ВП №43004095. Відповідно ж до постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 10.07.2014 року, таке виконавче провадження ВП №43004095 було закінчене на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому, як зазначає позивач, ним було повторно скеровано виконавчий лист від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370 до виконання. У звязку з чим, відповідно до заяви про примусове виконання рішення від 11.08.2014 року, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області за постановою від 12.08.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП №4436302 з виконання виконавчого листа від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370.

Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року ВП №4436302, боржнику було надано строк для самостійного виконання рішення до 19.08.2014 року, проте, таке рішення залишається не виконаним по цей час. Це засвідчується, зокрема, поясненнями позивача, листом в.о. заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.07.2016 року №О-633/1/4-16/02, О-633/0/4-16/02, скерованим на імя позивача, листом заступника начальника Управління державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень від 01.08.2016 року №3388/02.1-35/5210, скерованим на імя позивача.

З огляду на вказане, суд відзначає, що відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Частинами 2 та 3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зокрема за заявою стягувача або його представника відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Суд також зауважує, що для належного й ефективного примусового виконання виконавчих документів Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами (зокрема, Інструкцією з примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5) державним виконавцям надано право вчиняти необхідні виконавчі дії, а також їх наділено необхідними компетенціями та повноваженнями.

При цьому, своєчасне провадження виконавчих дій і належне здійснення державними виконавцями своїх повноважень є, в свою чергу, їх обовязком, позаяк, це спрямовано на виконання завдань і функцій державної виконавчої служби. Зокрема, як визначено у ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У той же час, як уже зазначено вище, незважаючи на те, що з моменту надходження виконавчого листа до органу державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження ВП №4436302 з виконання виконавчого листа від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370 пройшло більше двох років, відповідне рішення суду залишається невиконаним і доказів вжиття належних й ефективних дій для його виконання до суду не надано.

У цьому контексті суд відзначає, що відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте органом державної виконавчої служби не надано жодних належних доказів на обґрунтування такій тривалій бездіяльності компетентного органу, який зобовязаний відповідно до закону виконати рішення суду, використовуючи надані йому законом повноваження.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд знаходить обґрунтованими доводи позивача щодо бездіяльності компетентного органу при тривалому невиконанні виконавчого листа від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370, відтак, відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, а також, як наслідок, обґрунтованими є й, спрямовані на відновлення порушених прав та інтересів позивача, вимоги про зобовязання здійснити дії по виконанню рішення суду.

У той же час, приймаючи рішення в цій справі, суд відзначає, що ОСОБА_1 як відповідача визначено Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, а тому, задоволення позовних вимог щодо інших осіб у даній справі є безпідставним. Окрім того, позивач просить також визнати протиправними певні виконавчі дії, однак, не наводить ані переліку таких, на його думку, протиправних дій, ані конкретних підстав їх протиправності, а тому, задоволення позовних вимог у такій частині також є безпідставним.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме, вимог спрямованих до Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 24, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Львівській області при примусовому виконанні рішення Львівського окружного адміністративного суду за виконавчим листом від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370 у виконавчому провадженні ВП №44363023.

Зобовязати Головне територіальне управління юстиції у Львівській області вчинити дії для належного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду за виконавчим листом від 27.03.2014 року №2а-10798/12/1370 у виконавчому провадженні ВП №44363023.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 жовтня 2016 року.