Справа № 804/15640/15
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2016 рокусправа № 804/15640/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі №804/15640/15 за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2015 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації 13320,10грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів. В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що у 2014 році між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» та Управлінням соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації було укладено Договір про надання пільгового проїзду ДП «Придніпровська залізниця» окремим категоріям громадян, та компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд. Відповідно до Додаткової угоди №1, сторони домовились про суму на фінансування витрат, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції державного бюджету місцевому бюджету по кошторису на 2014 рік у розмірі 33800грн. Проте, враховуючи, що станом на 01.01.2014 року за відповідачем рахувалася заборгованість у розмірі 17348,28грн., а фактичні витрати у 2014 році склали 29730,46грн., позивач вважає, що відповідачем недоплачено 13320,10грн., які, відповідно, підлягають стягненню в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Постанова суду мотивована наявністю заборгованості, яка самостійно не сплачена відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись відсутність зобовязань щодо сплати спірної суми коштів, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про відмову в позові.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні. Посилався на правильність висновків суду першої інстанції, у звязку з чим просив залишити постанову суду без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону та іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Приписами ч. 5 ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загальною користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів, залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 року затверджено Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, п. 10 якого встановлено, що залізниці подають відповідним головним розпорядникам коштів суми, що підлягають компенсації.

Згідно положень пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89, 102 Бюджетного Кодексу України(далі БК України) до видатків, які здійснюються з районних бюджетів, бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, при цьому передбачено, що ці видатки місцевих бюджетів проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2, 3, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держаних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМ України № 256 від 04.03.2002 року (далі Порядок №256), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних та районних бюджетах на зазначені цілі; головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення цих заходів є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення, які у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг та ведуть облік за видами компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Положеннями п. 6 Порядку № 256 встановлено, що у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в АРК, областях, м. Києві та Севастополі.

Приписами ч.4, 6 ст. 48 БК України визначено, що зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу, зокрема без відповідних бюджетних асигнувань не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів; бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, що обліковуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що компенсування витрат на пільгове перевезення окремих категорій громадян здійснюється головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік у межах обсягів, затверджених у бюджетах на зазначені цілі, та не компенсуються з бюджету додатково, оскільки даний вид компенсації не належить до захищених статей БК України щодо зобовязань, визначених приписами ч.6 ст.48 БК України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.01.2014 року між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» та Управлінням соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації було укладено Договір про надання пільгового проїзду ДП «Придніпровська залізниця» окремим категоріям громадян, та компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд №1ПР/ДН-2-14-179 (а.с.9-12). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 20.02.2014р., сторони домовились про суму на фінансування витрат, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції державного бюджету місцевому бюджету по кошторису на 2014 рік у розмірі 33800грн. (а.с.13).

Згідно Облікових форм, фактичні витрати на перевезення громадян пільгових категорій, склали 29730,46грн. (а.с.14-25), що на 4069,54грн. менше від запланованих.

Згідно пояснень сторін, на виконання вказаного договору у 2014 році відповідачем перераховано позивачу 33758,64грн.

Разом з тим, судом встановлено, що за відповідачем станом на 01.01.2014 року рахувалась заборгованість за пільгове перевезення пасажирів у 2013 році у розмірі 17348,28грн.

На вимогу суду апеляційної інстанції, Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації надано копію договору та додаткові угоди до нього, з яких встановлено наступне.

01.01.2013 року між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» та Управлінням соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації було укладено Договір про надання пільгового проїзду ДП «Придніпровська залізниця» окремим категоріям громадян, та компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд №1. Відповідно до Додаткової угоди №1, сторони домовились про суму на фінансування витрат, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції державного бюджету місцевому бюджету по кошторису на 2013 рік у розмірі 30000грн. Згідно Додаткової угоди №4 від 16.12.2013р., сторони домовились про додаткову суму на фінансування витрат, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенції державного бюджету місцевому бюджету по кошторису на 2013 рік у розмірі 4330,78грн.

Таким чином, загальна сума договору склала 34330,78грн.

31.12.2013 року сторонами підписано ОСОБА_1 звіряння розрахунків, відповідно до якого станом на 01.01.2013 року існувала заборгованість за пільговий проїзд у розмірі 9748,40грн.. Фактичні витрати на перевезення громадян пільгових категорій, склали 24514,62грн. Відповідачем у 2013 році перераховано позивачу 16914,74грн., з яких 9748,40грн. на погашення існуючої заборгованості минулих років. Таким чином, заборгованість відповідача за 2013 рік склала 17348,28грн.

ОСОБА_1 звіряння підписано обома сторонами Договору, що свідчить про згоду обох сторін про наявність заборгованості у розмірі 17348,28грн. за 2013 рік.

Згідно розрахунків позивача, викладених в адміністративному позові, сума коштів, яка була сплачена відповідачем на відшкодування витрат у розмірі 33758,64грн. була розподілена шляхом погашення зобовязань за 2013 рік у розмірі 17348,28грн. та часткового погашення зобовязань за 2014 рік у розмірі 16410,36грн., в той час як фактичні витрати у 2014 році склали 29730,46грн., тобто сума недоплати складає 13320,10грн.

На цих обставинах наполягав представник позивача у судовому засіданні.

Натомість, згідно ОСОБА_1 звіряння розрахунків від 18.05.2015 року, підписаного позивачем в односторонньому порядку, фактично відповідачем сплачено 9332,00грн., і заборгованість минулих років (за 2013 рік у розмірі 17348,28грн.) не погашена (а.с.26). Також зазначено, що кошторисом передбачена сума 33758,64грн., в той час, як згідно Договору від 02.01.2014р. та Додаткової угоди до нього 33800,00грн.

Тобто, наданий ОСОБА_1 звіряння протирічить обставинам, викладеним позивачем в адміністративному позові, а тому, не може бути визнаний судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження доводів позивача.

Таким чином, аналіз наявних в матеріалах справи документів, пояснень позивача та відповідача, свідчить про те, що умови Договору, укладеного 02.01.2014 року, виконані сторонами у повному обсязі, оскільки запланована сума бюджетних асигнувань складала 33800,00грн., а фактично сплачено 33758,64грн. Сума витрат на перевезення громадян пільгових категорій у 2014 році склали 29730,46грн., що менше від запланованої на 4070,00грн.

Отже, відсутні підстави вважати про наявність заборгованості по відшкодуванню видатків за пільгове перевезення пасажирів за 2014 рік.

Відповідно до ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем заявлено позов саме про стягнення видатків на пільгове перевезення пасажирів у 2014 році, то такі вимоги задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення заборгованості за 2013 рік не заявлялися, а тому не є предметом розгляду даної справи і не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення неправильного рішення, у звязку з чим підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст. 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Томаківської районної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі №804/15640/15 скасувати.

У задоволенні позову Державному підприємству «Придніпровська залізниця» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Постанову у повному обсязі складено 21 жовтня 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Сафронова