Справа № 347/806/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 876/6031/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними і скасувати рішення ОСОБА_3 сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року за № 16-2/2015 про відмову їй у наданні дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розташовану в селі Шепіт уч. Підкородистий Косівського району Івано-Франківської області та рішення ОСОБА_3 сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року за № 18-2/2015 про надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки помірною площею 0,46 га для обслуговування території Будинку культури за адресою: с. Шепіт уч. Підкородистий.

Також позивач просила зобовязати ОСОБА_3 сільську раду вирішити питання про надання їй, ОСОБА_1, дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що розташована в селі Шепіт уч. Підкородистий Косівського району Івано-Франківської області.

Постановою від 22 липня 2016 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи сільради про те, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю сільської ради і служить для обслуговування Будинку культури села Шепіт. Також відповідач не надав суду доказів того , що станом на 25.12.2015 року цільове призначення цієї земельної ділянки було - обслуговування Будинку культури с. Шепіт.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги повністю.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та просять її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не зявився, що в силу ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на підтвердження позовних вимог позивач вказала, що з 1975 року її сімя відкрито та безперешкодно користувалася земельною ділянкою, яка розташована в с.Шепіт уч.Підкородистий Косівського району Івано- Франківської області та знаходиться поблизу адміністративної будівлі - приміщення ОСОБА_3 сільської ради. Вказану земельну ділянку вона використовувала для ведення особистого селянського господарства з дозволу колишнього голови ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_4 та наступних голів сільської ради. Площа земельної ділянки становить приблизно 0,1521 га. На даній земельній ділянці позивач щорічно випасала велику рогату худобу, косила траву, посадила 2 фруктових дерева. Претензій зі сторони сільської ради до неї ніколи не було.

З метою узаконення права користування цією земельною ділянкою, ОСОБА_1 11.06.2015 року звернулась до ОСОБА_3 сільської ради з письмовою заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розташовану в селі Шепіт уч. Підкородистий Косівського району Івано-Франківської області, а також просила передати цю земельну ділянку їй у приватну власність.

25 грудня 2015 року ОСОБА_3 сільська рада на черговій сесії прийняла рішення за № за № 16-2/2015, яким відмовила у задоволенні заяви ОСОБА_1, в звязку із тим, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1, є комунальною власністю сільської ради і служить для обслуговування Будинку культури села Шепіт.

Крім того, 25 грудня 2015 року сесія ОСОБА_3 сільської ради Косівського району Івано-Франківської області прийняла рішення за № 18-2/2015 про надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки помірною площею 0,46 га для обслуговування території Будинку культури за адресою: с. Шепіт уч. Підкородистий.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а позивачка в судовому засіданні не довела, що оскарженими рішеннями порушено її права як належного землекористувача.

Суд першої інстанції також зазначив, що позивач не довела та не підтвердила порушення її прав на володіння чи користування земельною ділянкою, тобто не надано суду будь яких письмових доказів, які б свідчили та підтверджували користування ОСОБА_1 земельною ділянкою, на яку вона претендує. Не надала позивач і доказу того, що не має на праві власності іншої земельної ділянки.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, лише частково відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною 1 статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 22 Земельного кодексу (ЗК) України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення; а) особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що орган місцевого самоврядування зобовязаний розглянути у визначений законодавством місячний строк клопотання про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. Надання дозволу або мотивована відмова у наданні такого дозволу, на думку апеляційного суду, оформляється рішенням, яке в силу підлягає оскарженню.

Такі висновки колегії суддів узгоджуються з приписами ст. 59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні.

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України подала до сільської ради заяву, в якій просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну, розташовану в селі Шепіт уч. Підкородистий Косівського району Івано-Франківської області.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада відмовила у задоволенні заяви ОСОБА_1, у звязку із тим, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю сільської ради і служить для обслуговування Будинку культури села Шепіт.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради від 25 грудня 2015 року за № 16-2/2015, суд першої інстанції врахував як належні та допустимі докази довідку ОСОБА_3 сільської ради за № 282 від 04.04.2016 року про те, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1, згідно форми 6-зем є комунальною власністю ОСОБА_3 сільської ради і рахується за ОСОБА_3 Будинком культури, а також відношення відділу Держгеокадастру у Косівському районі № 901/11/28 від 18.04.2016 року, яким підтверджено факт обліку земельної ділянки в розмірі 0,46 га, в тому числі і на частину якої претендує позивачка, саме за Будинком культури ОСОБА_3 сільської ради.

Однак, при цьому суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що довідка сільської ради не є належним доказом використання ОСОБА_3 Будинком культури земельної ділянки в розмірі 0,46 га, оскільки такими доказами можуть бути лише рішення сільради про відведення земельної ділянки, акт відведення земельної ділянки в натурі, державний акт на право власності або право постійного користування, інша технічна документація, передбачена законодавством.

Крім того, цільове призначення земельної ділянки, га яку претендує позивач, має визначатись саме станом на час звернення позивача до сільради з відповідною заявою, а не після подання такої заяви.

Суд першої інстанції неналежним чином дослідив відношення відділу Держгеокадастру у Косівському районі № 901/11/28 від 18.04.2016 року, в якому вказано, що згідно даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель форми 6-земШепітської сільської ради с. Шепіт за закладами культурно-просвітницького обслуговування облікується земельна ділянка загальною площею 0,46 га. Згідно Книг записів зареєстрованих державних актів та договорів оренди право установчих документів на земельну ділянку для обслуговування Будинку культури с. Шепіт уч. Кородистий станом на 31.12.2012 року не зареєстровано. Документація із землеустрою у місцевому фонді документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку відсутні.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 сільська рада, на яку в силу приписів ч.2 ст. 71 КАС України покладений обовязок доказування правомірності своїх рішень, не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту цільового призначення спірної земельної ділянки станом на 11.06.2015 року - для обслуговування Будинку культури с. Шепіт.

За таких обставин колегія суддів визнає рішення сільради від 25 грудня 2015 року за № 16-2/2015 протиправним та таким, що належить до скасування, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності передбачених законодавством підстав для відмови у задоволенні заяви позивача.

При цьому, колегія суддів визнає правильним відмовити в задоволенні позовних в частині зобовязання сільської ради прийняти рішення про надання дозволу, оскільки такі повноваження належать виключно сесії сільської ради. Суд може лише зобовязати орган самоврядування розглянути заяву у відповідності до вимог законодавства та прийняти відповідне рішення, зміст якого визначає сесія сільської ради згідно до вимог законодавства.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради від 25 грудня 2015 року за № 18-2/2015, оскільки дане рішення не порушує прав та інтересів позивача.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні рішення сільради від 25 грудня 2015 року за № 16-2/2015 - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою вказані позовні вимоги задовольнити.

В решті, а саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення сільради від 25 грудня 2015 року за № 18-2/2015, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року у справі № 347/806/16 в частині - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25.12.2016 року за № 16-2/2015 в частині відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в с.Шепіт уч. Підкородистий Косівського районного суду Івано-Франківської області.

Зобовязати ОСОБА_3 сільську раду Косівського району Івано-Франківської області розглянути заяву ОСОБА_1 у відповідності до вимог законодавства України та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в с.Шепіт уч. Підкородистий Косівського районного суду Івано-Франківської області.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_6

Постанова в повному обсязі складена 24 жовтня 2016 року.