Справа № 335/6003/16-а(2-а/335/178/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
18 жовтня 2016 рокусправа № 335/6003/16-а(2-а/335/178/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.
суддів: Чепурнова Д.В. Прокопчук Т.С.
за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2016 року
у адміністративній справі № 335/6003/16-а(2-а/335/178/2016) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а :
Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2016 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Запорізького обласного військового комісаріату в частині не надання всіх необхідних документів до ГУПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років, та зобов`язано ЗОВК направити до Головного управління Пенсійного фонду України всі необхідні документи для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ в редакції на 19.07.2002 року починаючи з 01.02.2015 року, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, в редакції від 19.07.2002 року, починаючи з 01.02.2015 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено, та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.
Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку ІНФОРМАЦІЯ_2 з підстав не відповідності висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, у зв`язку з чим просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені вимог позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 в повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що наведена в судовому рішенні редакція п. «б» ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, яка стала підставою для задоволення вимог позивача у цій справі, була чинною до 29.04.2006 року, а для застосування вказаної норми необхідна була наявність двох основних пов`язаних між собою умов (досягнення особою на день звільнення з військової служби 45-річного віку, та наявність 25-ти років страхового стажу, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба). Проте, позивач по справі на день його звільнення зі служби (15.02.1993 р.) не досяг 45-річного віку, та не мав на той час страхового стажу 25 років.
У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 проходив військову службу в лавах СРСР в період з 01.07.1977 року по 15.02.1993 року, і на час звільнення зі служби його вислуга склала більше ніж 12 років та 6 місяців, а саме 15 років, без врахування місяців та днів, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Станом на 11.08.2005 року, тобто виповнення позивачу 45 років, позивач мав відпрацьований після звільнення з військової служби загальний трудовий стаж більш, ніж 25 календарних років, що підтверджено записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Зазначені в попередньому абзаці обставини, стали підставою для звернення позивача 08.02.2016 року до пенсійного органу з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням вислуги років та трудового стажу, але в задоволенні вказаної заяви відповідач листом від 22.02.2016 року № 134/н-9 відмовив посилаючись на те, що згідно нової редакції Закону він мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років.
Задовольняючи вимоги позивача у цій справі, суд першої інстанції виходячи з положень п. «б» ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ в редакції від 4 липня 2002 року, правильно визнав, що починаючи з 6 серпня 2002 р. до внесення 04 квітня 2006 року змін до цього закону, незалежно від підстав та часу звільнення, військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію згідно із Законом N 2262-ХІІ, могла бути призначена пенсія за вислугу років, за умови, що цим особам виповнилося 45 років і що вони мають загальний трудовий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить вислуга в органах внутрішніх справ та на військовій службі.
Враховуючи, що у період дії Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в редакції від 04.07.2002 року, позивач досяг 45-річного віку, мав загальний трудовий стаж понад 25 років, з яких вислуга становила більше 12 років і 6 місяців (без врахування днів), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач у цій справі має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки Виходячи із висловленого у рішенні Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення № 5-рп/2002), розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Аналогічні правові висновки висловлені Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14, в постанові від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11 та в постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 21-230а12 (рішення № 42905865, 23740249 та № 27362826 відповідно у Єдиному державному реєстрі судових рішень), ухвалених за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин.
Обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи про призначення позивачу пенсії за вислугу років ґрунтується на статті 5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначення і виплата пенсій особам, до яких цим Законом відноситься й позивач грунтуются на змінах, внесених до ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону № 857-V від 03.04.2007 р.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення
Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 червня 2016 року залишити без змін
Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова
Суддя: Д.В. Чепурнов
Суддя: Т.С. Прокопчук