Справа № 696/910/16-а
Суддя: Шкреба В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 696/910/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Камянка

Камянський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянка справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чигиринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської областіпро визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відмову Чигиринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської областівід 04.07.2016 року № 2028/07 про донарахування їй раніше призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, включивши у розрахунок суму матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексацію заробітної плати, на які було нараховано, утримано та перераховано внески на загальнообовязкове пенсійне страхування. Просила зобовязати Чигиринське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області на підставі довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року №5-1, провести з 01.06.2016 року донарахування сум, отриманих ним за місцем роботи за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року до призначеної їй пенсії у розмірі 80% заробітної плати у відповідності до ст. ст. 33, 37,37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, а саме:

-матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 8021,80 грн.;

-матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб в розмірі 8438,11 грн.;

-індексацію заробітної плати в розмірі 4163,14 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вона послалася на положення статей 33, 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, статті 66 Закону України від 5 листопада 1991 року №3723-12 "Про пенсійне забезпечення", ст.. 41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (діючі на час виникнення спірних правовідносин).

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник Відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

14 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Чигиринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської областіпро перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

При обрахуванні розміру пенсії, їй стало відомо, що не були враховані складові заробітної плати, які були нею отримані за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року інші виплати, в тому числі матеріальні допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових проблем та індексація заробітної плати.

В заяві до Чигиринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської областіОСОБА_2 просила про перерахунок раніше призначеної пенсії, однак 04.07.2016 року у задоволенні її заяви було відмовлено.

За змістом статті 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від суми їх заробітної плати, на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) було врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляється страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належить, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного суду України.

Відповідно до рішень Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, 14 травня 2013 року та 28 травня 2013 року отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Більше того, у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Однак, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту" ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 р. передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - видати розпорядження, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки (Ухвала ВАСУ від 04.08.2016 року по справі № 806/639/15 (№ в ЄДРСРУ 59664417)).

Є дискреційні повноваження і у суду, які визнаються Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України») , який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо (Ухвала ВССУ від 21.09.2016 року по справі № 754/9897/15-к (№ в ЄДРСРУ 61426399).

Таким чином у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Твердження Відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» яким передбачено, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу», є необґрунтованими і безпідставними, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії та в разі зміни посадових окладів, а не у випадку, коли здійснюється перерахунок у зв'язку з неправильним визначенням розміру пенсії при первинному її призначенні.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Керуючись статтями 2, 4 , 7, 17, 94, 158-163, 256 КАС України, суд,-

постановив:

Позов ОСОБА_2 до Чигиринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської областіпро визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Чигиринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської областіз приводу відмови ОСОБА_2 у включенні до заробітку для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячної індексації заробітної плати.

Зобовязати Чигиринське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області, на підставі довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року №5-1, провести з 01.06.2016 року донарахування сум, отриманих ОСОБА_2 за місцем роботи за період з 01.07.2011 року по 30.06.2013 року до призначення їй пенсії у розмірі 80% заробітної плати у відповідності до ст. ст. 33, 37,37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, а саме:

-матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 8021,80 грн.;

-матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб в розмірі 8438,11 грн.;

-індексацію заробітної плати в розмірі 4163,14 грн.

Зобовязати Чигиринське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області виконати постанову негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: