Справа № 819/1108/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1108/16

18 жовтня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Бойко Н.Б.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Лесюка І.С.,

представників третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до суду з адміністративним позовом до Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7, в якій просить «визнати бездіяльність органу владних повноважень Бучацької районної державної адміністрації щодо самовільної забудови громадянкою ОСОБА_7 неправомірною» та «зобов'язати відповідача вчинити дії, а саме звернутися до суду з вимогою знесення самочинного будівництва господарської будівлі громадянкою ОСОБА_7».

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

ОСОБА_6 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1. Власником суміжного будинковолодіння в АДРЕСА_2 є громадянка ОСОБА_7 Остання у 2009 році провела реконструкцію літньої кухні під господарську будівлю, яка, на думку позивачки, проведена без належної будівельно-технічної документації та без погодження з ОСОБА_6 В 2013 році після проведеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю перевірки ОСОБА_7 притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення містобудівної діяльності, їй видано відповідний припис про зупинення будівельних робіт. Разом з тим, ОСОБА_7 добудувала споруду, яка створює позивачці перешкоди у користуванні житлом та порушує її права.

У зв'язку з цим ОСОБА_6 зверталась до місцевого районну суду з позовними вимогами до ОСОБА_7 щодо усунення перешкод у користуванні майном, проте її було відмовлено в задоволенні таких вимог. Одним з мотивів відмови у судовому рішенні є недотримання положень статті 376 Цивільного кодексу України, які передбачають, що суб'єктом звернення до суду про демонтаж будівлі чи часткову перебудову у випадку істотного порушення будівельних норм і правил може бути відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування.

Зважаючи на це, ОСОБА_6 звернулася до Бучацької районної державної адміністрації для вжиття заходів щодо відновлення порушених прав позивачки, зокрема, просила суб'єкта владних повноважень зобов'язати громадянку ОСОБА_7 здійснити перебудову господарської будівлі таким чином, щоб вона не створювала перешкод у користуванні майном (виконати демонтаж мансардного поверху, змінити конфігурацію даху та забудувати в'їзні двері до гаража). У випадку відмови останньої добровільно усунути перешкоди в користуванні житлом, позивачка просила звернутися в її інтересах до суду відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України. Така заява позивачки була залишена Бучацькою районною державною адміністрацією без задоволення, відмова відповідача обгрунтована безпідставністю звернення. Позивачка не погоджується з бездіяльністю відповідача, а тому звернулася до суду.

У судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у адміністративному позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав, про що подав до суду письмові заперечення від 30 вересня 2016 року (а. с. 30-32). Зазначив, що на заяву ОСОБА_6 була надана обґрунтована відповідь щодо відмови у задоволенні питань, порушених у зверненні. Представник відповідача звернув увагу на судові рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні майном, яким відмовлено у задоволенні позову та встановлено відсутність факту самовільного будівництва.

Також представник Бучацької районної державної адміністрації пояснив, що державна районна адміністрації здійснює свої повноваження відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», серед яких відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовними заявами про знесення самочинно збудованих об'єктів, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору надала суду письмові пояснення з приводу позовних вимог такого змісту. ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,2100 га в селі Соколів Бучацького району з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується виданим державним актом на землю від 21 грудня 2012 року НОМЕР_1. 20 лютого 2013 року ОСОБА_7 видано будівельних паспорт із реконструкції літньої кухні під господарський будинок, 27 лютого 2013 року ОСОБА_7 повідомила Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про початок виконання будівельних робіт. 03 липня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контрою у Тернопільській області видано ОСОБА_7 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а 31 липня 2014 року остання отримала свідоцтво на право власності на об'єкт. Також третя особа зазначила, що вважати об'єкт як самочинно збудований не можна, оскільки нею дотриманні всі державні будівельні норми, підтвердженням чого є видана уповноваженим органом декларація про готовність об'єкта до експлуатації та обставини встановленні судовим рішеннями у справі № 595/194/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 щодо усунення перешкод у користуванні майном. Крім того, третя особа зауважила, що Бучацька районна державна адміністрація не наділена повноваженням на звернення до суду з позовними вимогами про знесення самочинно збудованих об'єктів, відповідно правомірно відмовила у задоволенні звернення позивачки (а. с. 40-41).

У судовому засідання представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача заперечили проти позову з наведених вище підстав та просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 19 лютого 2016 року ОСОБА_6, мешканка АДРЕСА_1, звернулася до Бучацької районної державної адміністрації з заявою, в якій просила вжити заходів для відновлення порушених її житлових прав та зобов'язати громадянку ОСОБА_7 здійснити перебудову господарської будівлі таким чином, щоб вона не створювала перешкод у користуванні та володінні майном заявниці (виконати демонтаж мансардного поверху, змінити конфігурацію даху та забудувати в'їзні двері до гаража). У випадку відмови ОСОБА_7 добровільно усунути перешкоди в користуванні житлом, заявниця просила звернутися до суду в її інтересах згідно з вимогами статті 376 Цивільного кодексу України та відповідно до рішення апеляційного суду Тернопільської області (а. с. 7).

У такому зверненні позивачка звернула увагу на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1. Власником суміжного будинковолодіння в АДРЕСА_2 є громадянка ОСОБА_7 Остання у 2009 році провела реконструкцію літньої кухні під господарську будівлю, яка, на думку заявниці, виконана без належної будівельно-технічної документації та без погодження з ОСОБА_6 В 2013 році після проведеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю перевірки ОСОБА_7 притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення містобудівної діяльності, їй видано відповідний припис про зупинення будівельних робіт. Разом з тим, ОСОБА_7 добудувала споруду, яка створює ОСОБА_6 перешкоди у користуванні житлом та порушує її права.

У зв'язку з цим ОСОБА_6 зверталась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_7 щодо усунення перешкод у користуванні майном, проте її було відмовлено в задоволенні таких вимог. Одним з мотивів відмови у судовому рішенні вказано недотримання положень статті 376 Цивільного кодексу України, які передбачають, що суб'єктом звернення до суду про демонтаж будівлі чи часткову перебудову у випадку істотного порушення будівельних норм і правил може бути відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування.

Листом від 16 березня 2016 року Бучацька районна державна адміністрація повідомила ОСОБА_6 про результати розгляду звернення, яким фактично відмовила у його задоволенні через безпідставність. Така відмова мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області, яке набрало законної сили, в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 щодо усунення перешкод у користуванні майном, які виникли через здійснення ОСОБА_7 самочинного будівництва господарської будівлі, відмовлено. Також в листі зазначено, що в липні 2014 року нежитлова будівля здана в експлуатацію і 31 липня 2014 року ОСОБА_7 виготовила свідоцтво про право власності на таке нерухоме майно (а. с. 8).

У зв'язку з такою відмовою Бучацької районної державної адміністрації, позивачка ОСОБА_6 ініціювала звернення до суду з даним адміністративним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові акти.

Питання самочинно збудованих об'єктів регламентуються нормами Цивільного кодексу України та законодавством, що регулює містобудівну діяльність.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно частини першої статті 376 Цивільного кодексу України (частини друга, третя статті 376 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною четвертою статті 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок частини першої статті 376 Цивільного кодексу України.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану частини першої статті 376 Цивільного кодексу України (частина сьома статті 376 Цивільного кодексу України).

Отже, підстави для знесення об'єкта самовільного будівництва визначені у частинах четвертій та сьомій статті 376 Цивільного кодексу України.

При цьому, відносини у сфері містобудівної діяльності, зокрема, правові та організаційні основи містобудівної діяльності з метою забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI.

Відповідно до статті 38 «Знесення самочинно збудованих об'єктів» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (частина друга статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відтак, у разі порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил відповідні дії має вчиняти уповноважений орган виконавчої влади - орган державного архітектурно-будівельного контролю з дотриманням, визначеного статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку і процедури та умов, передбачених статтею 376 Цивільного кодексу України.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що відповідно до вимог статті 376 Цивільного кодексу України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 Цивільного кодексу України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 вказується, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

Суд звертає увагу, що питання щодо наявності чи відсутності порушень ОСОБА_7 будівельних норм і правил при перебудові господарської будівлі та віднесення такого об'єкту до самочинного будівництва було предметом судового розгляду у справі № 22-ц/789/1072/14 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 вересня 2014 року, яке залишене в силі згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року, в межах розгляду даної справи встановлено наступні обставини, що підтверджуються зібраними під час розгляду такої справи доказами.

Будинковолодіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходяться на земельних ділянках, що межують між собою.

У 2009 році ОСОБА_7 розпочато реконструкцію літньої кухні на належній їй на праві власності земельній ділянці без оформлення будівельної технічної документації, за що останню було притягнуто Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю до адміністративної відповідальності на підставі статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Право власності на земельну ділянку площею 0,2100 га в АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 21 грудня 2012 року.

20 лютого 2013 року ОСОБА_7 оформлено будівельний паспорт із реконструкції літньої кухні під господарський будинок.

27 лютого 2013 року ОСОБА_7 повідомлено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про початок виконання будівельних робіт.

При розгляді справи № 22-ц/789/1072/14 також встановлено, що з будівельного паспорта ОСОБА_7, зокрема, схеми забудови земельної ділянки, останньою дотримані пункт 3.21 ДБН Б.2.4-1-94 щодо відстаней від стін індивідуального будинку з вікном житлових кімнат та кухонь, оскільки в стіні житлового будинку ОСОБА_6 відсутні вікна житлових кімнат та кухні, а знаходиться вікно кладової.

Відтак, апеляційний суд Тернопільської області у постанові від 25 вересня 2014 року у справі № 22-ц/789/1072/14 прийшов до висновку, що наявність факту самочинного будівництва ОСОБА_7 спростовуються матеріалами справи: державним актом на право власності на землю з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, будівельним паспортом, повідомленням про початок проведення будівельних робіт, які відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є підставою для виконання будівельних робіт. Крім цього, 03 липня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_7 видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а 31 липня 2014 року ОСОБА_7 отримала свідоцтво на право власності на вказане нежитлове приміщення господарського будинку. Наявність будь-яких перешкод у користуванні майном, на думку апеляційного суду Тернопільської області, недоведена ОСОБА_6 належними та допустимими доказами (а. с. 33-37).

З пояснень представника відповідача та змісту відповіді Бучацької районної державної адміністрації від 16 березня 2016 року на звернення ОСОБА_6 вбачається, що саме встановлені судовим рішенням (постановою апеляційного суду Тернопільської області від 25 вересня 2014 року у справі № 22-ц/789/1072/14), яке набрало законної сили, обставини щодо відсутності факту самочинного будівництва об'єкту були підставою вважати звернення ОСОБА_6 безпідставним.

З огляду на наведене, суд вважає, що у даному випадку заява ОСОБА_6 належним чином розглянута Бучацькою районною державною адміністрацією та надана відповідь по суті поставлених питань про відсутність підстав вважати господарську споруду в АДРЕСА_2, яка належить громадянці ОСОБА_7, об'єктом самочинного будівництва. Будь-якої бездіяльності суб'єктом владних повноважень не допущено.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначає Закон України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року № 586-XIV з змінами і доповненнями.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України належить вирішення ряду питань, зокрема, забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх компетенції.

Статтями 17-29 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначені основні галузеві повноваження місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до статті 20 «Повноваження в галузі містобудування, житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку» Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація: 1) організовує розробку та проведення експертизи містобудівної документації населених пунктів відповідно до державних норм і стандартів; 2) забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв'язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності; 3) організовує роботу з атестації об'єктів, сертифікації продукції, робіт і послуг підприємств і організацій житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування населення; 4) організовує охорону, реставрацію та використання пам'яток архітектури і містобудування, палацово-паркових, паркових та історико-культурних ландшафтів; 5) розробляє та затверджує схеми санітарного очищення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці та організовує окреме збирання побутових відходів, інших видів відходів як вторинної сировини; 6) погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини; 7) здійснює заходи щодо ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що місцеві державні адміністрації наділені широким колом повноважень в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, однак, такі не є абсолютними та можуть здійснюватись лише у межах і формах, визначених Конституцією і законами України. Відповідно й права надані місцевим державним адміністраціям для реалізації наданих повноважень не є абсолютними, а можуть бути використані лише для реалізації цих повноважень.

Чинне законодавство України не містить норм, які б надавали районним державним адміністраціям (їх головам) повноваження щодо звернення в інтересах фізичних осіб з позовом до суду про знесення об'єктів самочинного будівництва, про що просила позивачка у заяві та в частині реалізації яких, на думку позивачки, відповідач допустив бездіяльність.

Крім того, суд бере до уваги обставини, встановлені судовим рішення (постановою апеляційного суду Тернопільської області від 25 вересня 2014 року у справі № 22-ц/789/1072/14), яке набрало законної сили, та в силу статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню щодо відсутності факту самочинного будівництва господарської будівлі ОСОБА_7

Таким чином, зважаючи на обставини, встановлені судом під час судового розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.