Справа № 826/1667/15
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Київ К/800/39679/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, першого заступника Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Аліпова Олександра Миколайовича, третя особа - виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії ,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та першого заступника Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Аліпова Олександра Миколайовича, третя особа: Київська міська державна адміністрація, про:

- визнання відсутності компетенції (повноважень) Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на надання роз'яснень щодо повноважень органів управління житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників багатоквартирних будинків у частині встановлення плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також на видання листа від 19 березня 2012 року № 7/10-4557, адресованого КМДА та підписаного першим заступником Міністра (далі - оскаржуваний лист);

- визнання протиправними дій Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та першого заступника Міністра, які полягають у виданні та підписанні оскаржуваного листа;

- зобов'язання Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відкликати оскаржуваний лист.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачами протиправно, за відсутності відповідних повноважень, надано роз'яснення щодо здійснення оплати на утримання будинку та прибудинкової території із тарифами на житлово-комунальні послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкових територій, які суперечать чинному законодавству. Зокрема, позивач зазначає, що вартість послуг ОСББ має бути погоджена із місцевими органами влади.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2012 на адресу КМДА направлено лист №7/10-4357, де зазначено, що визначений загальним зборами ОСББ розмір внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території не потребує погодження органами державної влади і місцевого самоврядування. Також, відповідачем видано аналогічний за своїм змістом оскаржуваний лист № 7/10-4557.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з відсутності підстав для вжиття заходів судового захисту прав позивача за вказаним позовом. Зазначена позиція судів попередніх інстанцій ґрунтується на тому, що лист не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, який би породжував для позивача будь-які права чи обов'язки. Також судами попередніх інстанцій вказано на наявність у Міністерства компетенції з координації та методичного забезпечення, у тому числі органів місцевого самоврядування з питань, що належить до його компетенції, у тому числі у сфері житлово-комунального господарства та житлової політики.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3, підпункту 20 пункту 4, підпункту 4 пункту 5 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року № 633/2011, основними завданнями Мінрегіону України є формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах удосконалення територіальної організації влади, адміністративно-територіального устрою, розвитку місцевого самоврядування; будівництва, архітектури, містобудування, промисловості будівельних матеріалів, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; житлово-комунального господарства, житлової політики, благоустрою населених пунктів, квітково-декоративного насінництва та розсадництва, поводження з побутовими відходами, поховання, технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна; архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Мінрегіон України відповідно до покладених на нього завдань інформує та надає роз'яснення щодо здійснення державної політики у відповідних сферах.

Мінрегіон України з метою організації своєї діяльності координує та здійснює методичне забезпечення діяльності структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій з питань, що належать до його компетенції.

Аналіз наведених положень свідчить про наявність у Міністерства компетенції з координації та методичного забезпечення органів місцевого самоврядування з питань, що належить до його компетенції, у тому числі. у сфері житлово-комунального господарства та житлової політики.

Одночасно з викладеним, зважаючи на те, що лист за своєю природою не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, на підставі якого у позивача як у фізичної особи виникали б права та обов'язки, колегія суддів, виходячи із завдань адміністративного судочинства, встановлених частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією судів першої та апеляційної інстанції відсутності підстав для захисту прав позивача за вказаним позовом в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів погоджується із висновками судів щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами попередніх інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: