Справа № 806/1383/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м.Житомир справа № 806/1383/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Мазур О.О., Духновська В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Житомирській області подати документи до органів Пенсійного фонду щодо призначення йому пенсії за вислугою років, викладену в листі відповідача за № С-201/105/05/12-2016 від 20.07.2016;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Житомирській області подати до територіального органу Пенсійного фонду України відповідні документи щодо призначення йому пенсії за вислугою років, з урахуванням вислуги у 26 років 9 місяців 11 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про направлення документів до управління Пенсійного фонду в Житомирській області щодо призначення йому пенсії за віком із урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні. Однак, Головне управління Національної поліції в Житомирській області повідомило про неможливість направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки у нього на момент звільнення не було необхідної вислуги у календарному обчисленні. Указану відмову позивач вважає протиправною та такою, що ґрунтується на помилковому і вибірковому трактуванні норм чинного законодавства, оскільки, ані Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ані постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. Пояснив, що у позивача на день звільнення не було необхідної вислуги у календарному обчисленні, а саме: 22 роки 6 місяців 00 днів, відповідно він не має права на призначення пенсії за віком. Необхідна вислуга років, яка дає право на призначення пенсії, визначається законодавством чинним на час звільнення зі служби, а тому нормативні акти на які посилається позивач не підлягають застосуванню.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 14.07.2016 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою про направлення до управління Пенсійного фонду України в Житомирській області документів щодо призначення йому пенсії за вислугою років із урахуванням його вислуги років у пільговому обчисленні 26 років 9 місяців 11 днів, згідно наказу ГУНП в Житомирській області за № 131 о/с від 21.06.2016 (а.с.9).

За результатами розгляду заяви, Головне управління Національної поліції в Житомирській області повідомило про неможливість направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області для призначення пенсії, так як право на пенсію визначає календарна вислуга років. Формулюючи мотивацію відмови, відповідач посилався на пункт "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким чітко встановлено, що пенсія за вислугу років, призначається поліцейським, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше (а.с. 10).

Не погодившись із правовою позицією відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно зі частиною другою статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у ОСОБА_3 України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;

6) дійсна військова служба в ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

За змістом частини другої статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави для висновку, що на позивача розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і на день звільнення останнього, тобто станом на 21.06.2016, вислуга років у календарному обчисленні складала 20 років 09 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років (а.с. 8).

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що пункт "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має відсилочну норму на статтю 17-1 указаного Закону, оскільки даний пункт чітко визначає, що до календарної вислуги років зараховується період, зазначений у частині другій статті 17 Закону.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено, що ним не було допущено протиправних дій при розгляді заяви позивача, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 06 жовтня 2016 р.