Справа № 805/1756/16-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 р. Справа №805/1756/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі колегії судді: головуючого судді Кониченка О.М., суддів Смагар С.В., Бабіча С.І. при секретарі судового засідання Пидоненко Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 м.Покровськ

до відповідача 1: Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області

до відповідача 2: Головного управління ДФС у Донецькій області м. Маріуполь

до відповідача 3: Державної фіскальної служби України м. Київ

про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 21437,09 грн. №Ф-29397-17 від 21 березня 2016 року, рішення ГУ ДФС у Донецькій області про результати розгляду первинної скарги від 21.04.2016 року №2024/10/05/-99-10-01-12-2 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (відповідач 1), Головного управління ДФС у Донецькій області (відповідач 2), та Державної фіскальної служби України (відповідач 3), про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 24437,09 грн. №Ф-29397-17 від 21 березня 2016 року, рішення ГУ ДФС у Донецькій області про результати розгляду первинної скарги від 21.04.2016 року №2024/10/05/-99-10-01-12-2 та рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25.

В обґрунтування позовних вимог позивач, ОСОБА_1 зазначила, що вона з 18 жовтня 2008 року є пенсіонером за віком та у зв'язку зі смертю чоловіка у 2009 році оформила пенсію за втратою годувальника. З 11 жовтня 2002 року позивач зареєстрована у якості фізичної особи- підприємця, та перебуває на обліку на спрощеній системі оподаткування. 21 березня 2016 року Красноармійською ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області було винесено вимогу про сплату боргу(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 21439,09 грн. №Ф-29397-17. Позивач не погодилась з прийнятою вимогою та звернулась зі скаргами до Головного управління ДФС у Донецькій області м. Маріуполь та Державної фіскальної служби України, які були залишені без задоволення, а вимога залишена без змін. Вважає такі дії та рішення відповідачів протиправними та такими що порушують чинне законодавство. Просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 21437,09 грн. №Ф-29397-17 від 21 березня 2016 року, рішення ГУ ДФС у Донецькій області про результати розгляду первинної скарги від 21.04.2016 року №2024/10/05/-99-10-01-12-2 та рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25.

Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 1 надав заперечення до позовної заяви та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник відповідача 2 надав заперечення до позовної заяви та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник відповідача 3 надав заперечення до позовної заяви та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

З урахуванням вимог статей 41, 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області 11.10.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №003650.

Позивач перебуває на обліку в Красноармійській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області та застосовує спрощену систему оподаткування, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1.

Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 24.06.2009 року, термін дії якого - довічно та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Красноармійську (Покровську) з 19 жовтня 2008 року по 01 квітня 2009 року як отримувач пенсії за віком та з 02 квітня 2009 року по теперішній час як отримувач пенсії в разі втрати годувальника.

21 березня 2016 року Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-29397-17 на суму 21437,09 грн.

Вимога направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, згідно якого вона була отримана ОСОБА_1 23.03.2016 року особисто.

Позивач не погодившись з прийнятою вимогою звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у Донецькій області від 23.03.2016 року, за результатами розгляду якої вимогу залишено без змін, а скаргу без задоволення (рішення від 21.04.2016 року за №2024/10/05/99-10-01-12-2).

Позивач не погодившись з висновками Головного управління ДФС у Донецькій області звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої вимогу залишено без змін, а скаргу без задоволення (рішення від 06.06.2016 року №5995/к/99-99-11-02-02-25).

Відповідачі 2, 3 в своїх запереченнях на позов просили суд закрити провадження у справі в частині визнання протиправними та скасування рішення ГУ ДФС у Донецькій області про результати розгляду скарги від 21.04.2016 року №2024/10/05/-99-10-01-12-2 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25, з огляду на той факт, що рішення прийняте за результатами розгляду скарги не створює правових наслідків для позивача та не має правового значення.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.2 статті статі 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно до пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Відповідно до пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Суд, зауважує, що рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (п. 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України).

Отже, Податковим кодексом України передбачено право платника податків оскаржувати рішення за результатами розгляду скарг.

Як вбачається зі змісту рішення ГУ ДФС у Донецькій області про результати розгляду первинної скарги від 21.04.2016 року №2024/10/05/-99-10-01-12-2 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25, відповідачами самостійно зазначено про те, що рішення прийняті за результатами розгляду скарги можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Таким чином, відповідачі 2 та 3 суперечать як собі так і нормам закону, вказуючи на те, що такі рішення не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За змістом прийнятої вимоги та рішень за результатами розгляду скарг, суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, спірним питання цієї справи є звільнення позивача від сплати єдиного внеску з підстав не передбачення обов'язкового пенсійного страхування для пенсіонерів - підприємців та знаходження позивача на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів де проводиться антитерористична операція, згідно Закону України №1669 від 02.09.2014 року.

В матеріалах справи містяться докази того, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом про визнання нечинною вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 11071,41 грн. за період з серпня 2011 року по червень 2013 року.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 року у справі №К/800/34443/15 (№805/5650/14) касаційна скарга Красноармійської ОДПІ задоволена, постанова Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2014 року у справі №805/5650/14 скасовані, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість за позивачем обліковується станом на 11.09.2013 року у сумі 8658,71 грн., а також з 21.10.2013 року по 19.01.2016 року всього у сумі 12778, 38 грн. Тобто спірні періоди нарахування позивачу єдиного внеску по цій справі включають в себе періоди, що були предметом дослідження судами по справі №805/5650/14.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто Вищим адміністративним судом України встановлено, що позивач повинна сплачувати суму недоїмки з єдиного внеску.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Право жінок на пенсію за віком, що передбачене частиною другою статті 12 Закону №1788-ХІІ та частиною другою статті 26 Закону №1058-ІV, і пов'язується з досягненням відповідного віку, а саме: 55 років.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частина перша статті 9 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому в статті 10 цього Закону, зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2014 року №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не поширюються на осіб, які отримують пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України у справах №21-2965а15 від 26.01.2016 року та №21-2969а15 від 09.02.2016 року.

Згідно з абзацом першим частини 2 статі 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 на виконання статті 10 Закону № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обрала пенсію в зв'язку із втратою годувальника, то вона позбавлена права на пільгу, передбачену частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI.

Аналогічні підстави були зазначені в рішеннях Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби України за результатами розгляду скарг позивача на прийняту вимогу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірні рішення є обґрунтованими та такими що не підлягають скасуванню.

Щодо прийняття Красноармійською ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області спірної вимоги про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 21437,09 грн. №Ф-29397-17 від 21 березня 2016 року, як такої з огляду на приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року, суд зазначає наступне.

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до

фіскального органу за основним місцем обліку платника єдиного строки, порядку та за формою, що визначені законодавством (пункту 1 та 4 частини другої статті 6 Закону №2464).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон №1669-VII, що набув чинності 15.10.2014 року, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону №1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" (далі - Указ № 405) та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України».

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу №405.

Підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону №1669-VII розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI було доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

«9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Законом України від 02.03.2015 №219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесені такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669 виключено.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30 жовтня 2014 року №1053.

Вищевказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р та №1053-р від 30.10.2014 року, до зазначених населених пунктів належить місто Красноармійськ (Покровськ).

Підставою для звільнення від сплати єдиного внеску є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

З вищенаведеного вбачається, що дійсно платники єдиного внеску які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Проте, відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходiв i зборiв у порядку, за формою та у строки, встановленi центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалiзує державну податкову i митну полiтику, надсилає платникам єдиного внеску, якi мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким, чином, суд зазначає, що імперативний характер норми ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» означає, що податковий орган не має права не прийняти у разі наявної недоїмки зі сплати єдиного внеску вимогу про сплату боргу.

Стадія прийняття податковою службою такої вимоги є по суті рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює покладені на нього державою функції.

Як вбачається із матеріалів справи вимога про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 21437,09 грн. №Ф-29397-17 була сформована 21 березня 2016 року. При цьому позивач просив суд витребувати у відповідача Головного управління ДФС у Донецькій області вищезазначену вимогу не додавши її до позовної заяви. Відповідачами була надана копія корінця податкової вимоги, а також копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу, яким підтверджується вручення оспорюваної вимоги позивачу 23.03.2016 року.

Крім того, позивачем надана заява про звільнення його від виконання обов'язків щодо сплати єдиного внеску від 17.06.2016 року. Однак, суд звертає увагу сторін на ту обставину, що позивач звернувся із зазначеною заявою після майже 4 місячного перебігу з дня прийняття вимоги, при цьому доказів направлення зазначеної заяви до Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області позивач до суду не надав.

Суд звертає увагу позивача, що акт перевірки, щодо справляння та обчислення єдиного внеску відповідно до діючого законодавства України органами доходiв i зборiв не складається.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд констатує, що відповідно до ухвали суду про відкриття провадження у зазначеній справі суд зобов'язав позивача надати до суду оригінали документів для огляду та забезпечити у судове засідання явку позивача та/ або його представника, але вищезазначені вимоги позивачем не були виконані.

Крім того у відповідності до ст. 79 КАС України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, які витребовує суд, надсилаються безпосередньо до адміністративного суду. Оригінали письмових доказів, що є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Однак, позивач надав суду тільки оригінал позовної заяви,звернення позивача до Красноармійської ОДПІ, рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25. Інших документів в оригіналах позивачем до суду не було надано.

Як вбачається із письмових пояснень Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області позивач із заявою від 17.06.2016 року до останнього не звертався.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на ту обставину, що Постановою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 року у справі №К/800/34443/15 (№805/5650/14) вирішений спір за участю тих же сторін, враховуючи приписи ст.72 КАС України, в якій встановлений обов'язок сплати позивачем спірної суми, яка частково ввійшла до оспорюваної вимоги, враховуючи Постанови Верховного Суду України по справам №№ 21-2971а15, 21-2955а15, 21-2965а15, 21-2969а15, а також те, що позивачем не надано до суду доказів направлення заяви від 17 червня 2016 року до Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області про звільнення від виконання обов'язків щодо сплати єдиного внеску та ту обставину, що сама заява датована 17 червня 2016 року, тобто майже через чотири місяці після винесення спірної вимоги, то у задоволені позовних вимог позивачу потрібно бути відмовлено повністю.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 21437,09 грн. №Ф-29397-17 від 21 березня 2016 року, рішення ГУ ДФС у Донецькій області про результати розгляду первинної скарги від 21.04.2016 року №2024/10/05/-99-10-01-12-2 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 06.06.2016 року №5995/К/99-99-11-02-02-25 - відмовити у повному обсязі.

Повний текст постанови складено та підписано 18 жовтня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.