Справа № 815/1080/15
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Київ К/800/50249/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУ МВС України в Одеській області), Біляївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Біляївський РВ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою позивача на судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати протиправними та скасувати накази ГУ МВС України в Одеській області від 13 січня 2015 року №75, від 23 січня 2015 року №48 о/с в частині звільнення його з посади слідчого слідчого відділення Біляївського РВ та з органів внутрішніх справ;

поновити на попередній посаді, стягнути з ГУ МВС України в Одеській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Посилався на те, що дійсно вживав спиртні напої, проте це мало місце не під час несення служби, тому сам факт алкогольного сп'яніння не міг бути підставою до звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, оскільки таке стягнення є крайнім заходом впливу і може застосовуватися лише у виключних випадках.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, залишеною без змін Одеським апеляційним адміністративним судом від 29 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вчинене позивачем діяння дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, тому його звільнено законно.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що скоєння порушення дисципліни відбулося в неробочий час, його поведінка не могла кваліфікуватися як така, що ображає людську гідність та дискредитує звання працівника міліції. Судами не перевірені доводи й про незаконне залучення його як слідчого до проведення профілактичних заходів по відпрацюванню території у межах операції «Візит».

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначалися Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Статут, Дисциплінарний статут).

Зокрема, сутність службової дисципліни наведена у статті 1 Статуту, відповідно до якої службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 5 жовтня 2000 року №7КМ/8, теж зобов'язує працівника органів внутрішніх справ при виконанні функціональних обов'язків стверджувати та відстоювати честь і гідність правоохоронця як посадової особи, уповноваженої державою і народом України захищати законні права і інтереси громадян. Всіляко сприяти підвищенню авторитету органів внутрішніх справ серед населення.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, 9 січня 2015 року ОСОБА_4 не лише самоусунувся від виконання службових обов'язків по виконанню наказу ГУ МВС України в Одеській області № 4286, доручення начальника Біляївського РВ щодо проведення на території Одеської області профілактичної операції «Візит», а й будучи у форменому одязі вживав спиртні напої в громадському місці, що призвело до стану алкогольного сп'яніння. Згідно результатів тесту у нього виявлено 1,48% промілю.

На підставі матеріалів службової перевірки, яку здійснено 12 січня 2015 року, наказами начальника ГУ МВС України в Одеській області, що є предметом оскарження, позивача звільнено з посади слідчого слідчого відділення Біляївського РВ та з органів внутрішніх справ за дискредитацію.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Аналізуючи пункти 66, 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Верховний Суд України в постанові від 20 жовтня 2015 року (справа № .........) вказав на те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Ті обставини, які встановлені судами, зокрема, самоусунення від виконання службових обов'язків, вживання спиртних напоїв в громадському місці будучи у форменому одязі, що призвело до необхідності проведення освідування, свідчать про поведінку, яка дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман