Справа № 803/1278/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 р. Справа № 876/7095/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26.08.2016 р. про відмову у відкритті провадження по справі за позовом Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

встановив:

23.08.2016 року позивач - Державне підприємство "Ковельське лісове господарство" звернулося до суду із позовом до відповідача - Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 02.03.2016 року № 90 Про надання земельної ділянки.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.08.2016 р. у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Державного підприємства Ковельське лісове господарство до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовлено. Розяснено позивачу, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, та що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність, користування чи оренду (тобто ненормативного акта який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття права власності, користування чи оренди фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку господарського судочинства, оскільки виникає спір про право.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Так, як слідує із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо надання земельної ділянки у постійне користування Квартирно-експлуатаційному відділу м. Володимир-Волинський, яка за цільовим призначенням віднесена до земель лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства і повязаних з ним послуг.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як наслідок, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частинами 1, 2 статті 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 80 ЗК України, суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Пунктом є-1) статті 15-1 ЗК України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В контексті вищевикладених процесуальних норм судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин, а тому є вільний у виборі субєкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснює владних управлінських функцій. У цих правовідносинах відсутня підпорядкованість одного учасника земельних відносин іншому, як це має місце під час здійснення органом виконавчої влади владних управлінських функцій. Тому позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС України.

Апеляційний суд поділяє висновок суду першої інстанції, що в даному випадку, виходячи зі змісту позовних вимог Державного підприємства "Ковельське лісове господарство", предмету спору, а саме: визнання протиправним та скасування розпорядження від 02.03.2016 року № 90 Про надання земельної ділянки не носить публічно-правового характеру і за своєю природою не є публічно-правовим спором.

Крім того, розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 02.03.2016 року про надання земельної ділянки у постійне користування Квартирно-експлуатаційному відділу м. Володимир-Волинський реалізовано шляхом здійснення державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства, а отже вичерпало свою дію.

Тому, спір щодо визнання протиправним та скасування розпорядження, яке вичерпало свою дію після його реалізації, випливає із приватних, а саме земельних правовідносин, а не публічних правовідносин, і тому не підлягає розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, вимога про визнання протиправним рішення (розпорядження) як спосіб захисту порушеного цивільного права позивача повинна бути предявлена до суду для розгляду в порядку господарського судочинства. Дана обставина була вірно врахована судом першої інстанції.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність, користування чи оренду (тобто ненормативного акта який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття права власності, користування чи оренди фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку господарського судочинства, оскільки виникає спір про право.

Суд також врахував правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 16.12.2014 року (справа № 21-544а14), від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14), від 16.12.2015 року (справа № 6-2510ц15), від 06.10.2015 року (справа № 21-1306а15), яка в силу абз.2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Тому, оскільки позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України, суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у справі.

При цьому, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Тому, вказаний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства Господарським судом Волинської області.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Ковельське лісове господарство" залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26.08.2016 р. про відмову у відкритті провадження по справі № 803/1278/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_1

Ухвала складена в повному обсязі 20.10.2016 року.