Справа № 826/21702/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Київ К/800/13400/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Загороднього А.Ф., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА) в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати йому вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (далі - спірні кошти); зобов'язати ДСА нарахувати та виплатити йому спірні кошти.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відмова відповідача у здійсненні йому виплати спірних коштів не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач, станом на час його звільнення з посади судді, втратив право на виплату спірних коштів у зв'язку із відповідними змінами в законодавстві, яке врегульовує спірні правовідносини.

Судами встановлено, що позивач з 23 березня 1994 року по 16 липня 2015 року працював на посаді судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області.

У березні 2014 року ОСОБА_4 подав до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) заяву про звільнення його з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, а постановою ВРУ від 16 липня 2015 року № 634-VІІІ «Про звільнення суддів» (далі - постанова ВРУ № 634-VІІІ) позивача звільнено з посади судді на підставі пункту 9 частин 5 статті 126 Конституції України.

Наказом голови Новомиколаївського районного суду Запорізької області позивача відраховано зі штату у зв'язку з поданням заяви про відставку.

В подальшому ОСОБА_4 звернувся до ДСА з заявою про виплату йому спірних коштів, однак відповідач у її задоволенні відмовив з огляду на відсутність у позивача такого права на момент його виходу у відставку через зміни у законодавстві.

Так, відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 109 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI, в редакції, яка діяла на час прийняття постанови ВРУ № 634-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Водночас, за правилами частин 2, 6 статті 111 Закону № 2453-VI питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Таким чином, за змістом наведених правових норм законодавства, моментом відставки судді є прийняття відповідної постанови ВРУ про його звільнення з посади судді.

В свою чергу, Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» (далі Закон № 1166-VII, який набрав чинності 1 квітня 2014 року) було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття ВРУ постанови ВРУ № 634-VIII про звільнення позивача з посади судді.

Позивач на момент подання ним заяви до ВРЮ у березні 2014 року про відставку не набув права на виплату йому вихідної допомоги, передбаченої статтею 136 Закону № 2453-VI, водночас, на момент його виходу у відставку (прийняття постанови ВРУ № 634-VIII) у липні 2015 року названа норма Закону № 2453-VI була виключена, тобто припинила свою дію з 1 квітня 2014 року - дати набрання чинності Законом № 1166-VII.

За таких обставин, відповідач, вирішуючи питання про виплату позивачу вихідної допомоги, правильно виходили з вимог законодавства, чинного на момент відставки ОСОБА_4 і звільнення його з посади судді, яким не було передбачено право судді на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, оскільки відповідачі, відмовляючи позивачу у здійсненні спірних виплат діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: А.Ф. Загородній

М.М. Заїка

М.І. Мойсюк