Справа № 810/2582/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року 810/2582/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до Головного управління Держпраці у Київській області в особі головного державного інспектора Відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування припису,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області в особі головного державного інспектора Відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці ОСОБА_1 про визнання недійним та скасування припису №26-156/790-653 від 15.07.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що припис, згідно з яким зобовязано позивача привести заробітну плату у відповідність до вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці", є незаконним, оскільки банком було проіндексовано грошові доходи працівників випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції, що в свою чергу не є порушенням вимог трудового законодавства.

Відповідач будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 04.10.2016, зявився представник позивача та до початку розгляду справи звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судових засідань не забезпечував, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд справи не пізніш як за три дні до судового засідання, як визначено ч. 3 ст. 35 КАС України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для підготовки та надання до суду доказів по справі.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове засідання представника відповідача не є підставою для відкладення розгляду справи.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у період з 13.07.2016 по 15.07.2016 головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Київській області ОСОБА_1 на підставі наказу від 11.07.2016 №1191 та направлення на перевірку від 11.07.2016 №989 проведено позапланову перевірку Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування.

За результатами проведеної перевірки складено ОСОБА_2 від 15.07.2016 №26-156/790, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці", що виявилось у не проведенні індексації заробітної плати, що підтверджується особовими рахунками ОСОБА_3 за 2009-2013 роки.

ОСОБА_2 підписаний позивачем із запереченнями, які були додані до вказаного ОСОБА_2 перевірки.

На підставі висновків ОСОБА_2 перевірки головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Київській області ОСОБА_1 видано припис №26-156/790-653 від15.07.2016, відповідно до якого вимагалось вжити заходи щодо приведення заробітної плати у відповідність до вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці" та у строк до 15.08.2016 року письмово проінформувати про виконання вимог припису Головне управління Держпраці у Київській області.

Проте, не погоджуючись з прийнятим приписом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №386/2011 (далі - Положення №386) Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 вказаного Положення визначено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедура проведення відповідачем перевірок встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 (далі - Порядок №390).

Відповідно до пункту 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 перевірки від 15.07.2016 №26-156/790 було встановлено, що позивачем в порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці" не проводилась індексація заробітної плати, що підтверджується особовими рахунками ОСОБА_3 за 2009-2013 роки.

Згідно вимог статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

При цьому, згідно ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Отже, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України "Про оплату праці" та Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", то вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначені підстави для проведення індексації.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення, частиною першою якої передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Так, з метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до абз. 1 - 4 п. 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

При цьому, абзацами 8 - 9 пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у звязку з індексацією враховується рівень такого підвищення.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ "ОТП Банк" на підставі наказу від 17.02.2009 №117/09-04к "Про надбавку" ОСОБА_3 з 01.02.2009 була встановлена персональна надбавка до посадового окладу в розмірі 2790,00 грн.

Також, як вбачається з ОСОБА_3 зі штатного розкладу ПАТ "ОТП Банк" станом на 01.08.2009, ОСОБА_3 з 01.07.2009 був встановлений (підвищений) посадовий оклад у розмірі 17605,00 грн.

Як пояснив позивач у позовній заяві, дане підвищення посадового окладу було рішенням керівництва Банку щодо проведення індексації доходів працівників випереджаючим шляхом.

Отже, з наведеного слідує, що внаслідок зазначеного підвищення грошовий дохід ОСОБА_3 збільшився на 805,00 грн. по відношенню до попередньо окладу, який становив 16800,00 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума індексації за період, що перевірявся, становить 7972,43 грн., а сума, фактично сплачена ОСОБА_3 в рахунок підвищення доходів випереджаючим шляхом становить 51840,00 грн., що значно перевищує суму індексації більше ніж в 6,5 разів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що заробітна плата ОСОБА_3 індексувалась шляхом підвищення йому доходів випереджаючим шляхом відповідно до вимог абз. 8 - 9 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, а відтак відсутній факт невиплати індексації вказаному працівнику позивача.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що припис Головного управління Держпраці у Київській області від 15.07.2016 №26-156/790-653 є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69-71, 97, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області від 15.07.2016 №26-156/790-653.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.