Справа № 826/5364/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/5364/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 жовтня 2016 року № 826/5364/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (далі – позивач та/або ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (далі – відповідач), в якому просить суд: визнати неправомірною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 22.03.2016 про стягнення виконавчого збору ВП №49973205.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження виконано останнім у строк, встановлений для добровільного виконання, а відтак у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень чи пояснень щодо суті позову не надав.

Приймаючи до уваги зазначене, судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно вказаної постанови боржнику встановлено добровільний строк на виконання до 04.02.2016.

Разом з цим, судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ зупинено виконання рішення Печерського районного суду від 30.07.2015 та рішення апеляційного суду м. Києва від 08.12.2015 до закінчення касаційного провадження.

Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що позивачем 02.02.2016 подано до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві клопотання про зупинення виконавчого провадження.

05.06.2016 було зупинено виконавче провадження ВП №49973205.

В подальшому, відповідачем 18.03.2016 прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження ВП №49973205.

Згідно вказаної постанови, боржнику надано строк для самостійного виконання рішення в строк до 18.03.2016 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана вище постанова отримана публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» 21.03.2016.

Позивач стверджує, що в зв'язку з отримання постанови про поновлення виконавчого провадження після строку для її добровільного виконання, публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» подало 22.03.2016 клопотання про відкладення провадження виконавчих дій.

Разом з цим, 24.03.2016 позивачем подано заяву про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду, в рамках якого здійснюється останнє, виконано в повному обсязі.

В подальшому, 22.03.2016 відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №49973205 (далі – оскаржувана постанова).

Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки рішення суду ним було виконано добровільно, а відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (далі – Закон N 606-XIV, чинний на момент виникнення правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч. 2 ст. 25 Закону N 606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону N 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти висновку, що виконавчий збір стягується постановою державного виконавця у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону N 606-XIV.

Як вже було зазначено судом, постановою про відкриття виконавчого провадження було надано позивачу строк для добровільного виконання рішення суду до 04.02.2016.

Водночас, в подальшому виконавче провадження 05.02.2016 було зупинено.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону N 606-XIV виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1 - 17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк (ч. 1 ст. 39 Закону N 606-XIV).

Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 6 - 10 і 12 - 14 частини першої статті 37 цього Закону, пунктами 2 - 5 частини першої статті 38 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин (ч. 2 ст. 39 Закону N 606-XIV).

Згідно ч. 4 ст. 39 Закону N 606-XIV протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

При цьому, в контексті ч. 5 ст. 39 Закону N 606-XIV після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Судом встановлено, що постановою по поновлення виконавчого провадження було встановлено строк на добровільне виконання до 18.03.2016.

Вказана постанова отримана позивачем 21.03.2016, тобто після спливу строку на добровільне виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 35 Закону N 606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 35 Закону N 606-XIV).

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

З матеріалів справи слідує, що позивачем на наступний день після отримання постанови про поновлення виконавчого провадження, а саме 22.03.2016 було подано відповідну заяву про відкладення виконавчих дій, однак остання державним виконавцем при прийняті оскаржуваного рішення не була врахована.

Водночас, Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» виконало добровільно рішення суду 24.03.2016, що підтверджується наявними в справі документами.

Крім того, слід додати, що в п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч. 2 ст. 24 Закону N 606-XIV ( 606-14 ), і був нереальним.

Суд вважає, що в даному випадку позивачем виконано рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону N 606-XIV, а відтак підстави для прийняття оскаржуваної постанови у державного виконавця були відсутні.

Разом з цим, слід зазначити, що в постанові державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 22.03.2016 міститься посилання, що публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в строк для самостійного виконання (до 04.02.2016) рішення виконано не було, однак, вказані обставини судом не беруться до уваги, оскільки станом на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження існували обставини, які були обов'язковими підставами для зупинення останнього.

Таким чином, за підсумком наведеного суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, що встановлені ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли, відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача не спростовано.

З урахуванням вищевказаного, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що адміністративний позов підлягає до задоволення судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 22.03.2016 року ВП №49973205.

Судові витрати у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. присудити на користь публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов