Справа № 826/1995/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2016 року м. Київ справа № 826/1995/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2

про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 листопада 2015 року № 26219059, зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про:

- скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць Олени Георгіївни (далі - Держреєстратор) про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 листопада 2015 року № 26219059 (далі - оскаржуване рішення);

- зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про скасування права власності за ОСОБА_2;

- зобов'язання відповідача зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 19.02.2016 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що вона в результаті розірвання, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2015, договору довічного утримання (догляду), укладеного 20.05.2013 між нею та третьою особою, набула право власності на спірну квартиру та в установленому чинним законодавством України порядку звернулась до відповідача з заявою про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0.

Позивач мотивує це тим, що її представником (ОСОБА_4.) було подано достатньо документів, які були належно оформленими та необхідні для внесення запису про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0, зокрема, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2015 у справі № 761/35258/14-ц, що надрало законної сили 20.10.2015.

За вказаних обставин, позивач вважає, що посилання в рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншими нормативно-правовими актами, є необґрунтованим.

Позивач вважає, що Держреєстратор діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, для повного захисту порушених, на думку позивача, прав, свобод та інтересів, ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов'язати відповідача скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про скасування права власності за останньою та зобов'язати відповідача зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на дану квартиру.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

30 березня 2016 року представником відповідача надано суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких він зазначає, що під час розгляду заяви представника позивача (ОСОБА_4.) за реєстраційним номером № 14283618 державним реєстратором було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2015 у справі № 761/35258/14-ц, що надрало законної сили 20.10.2015, було лише розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 20.05.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстрований за реєстровим номером 1140.

Іншого результату, зокрема, щодо скасування рішення державного реєстратора про держану реєстрацію речових прав, вказане вище судове рішення не містило.

Будь-яких інших судових рішень щодо скасування державної реєстрації прав заявником подано не було.

Як наслідок, на переконання відповідача, рішення про відмову у скасуванні від 17.11.2015 № 26219059 з підстави, визначеної п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняте Держреєстратором на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, зазначене рішення не підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити певні дії, відповідач вказує на те, що згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В наданих письмових запереченнях на адміністративний позов, представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася.

В судове засідання представник відповідача, третя особа та/або її представник не з'явилися.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 20.04.2016 представника відповідача, третьої особи та/або її представника, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2015 року уповноважена позивачем особа - ОСОБА_4 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про скасування та пакетом документів для внесення запису про скасування державної реєстрації речових прав розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0.

Дана заява була прийнята та зареєстрована за реєстраційним номером 14283618.

Згідно картки прийому заяви № 47559283 від 13.11.2015, до вказаної вище заяви уповноваженою позивачем особою були подані наступні документи: копія паспорту на ім'я ОСОБА_1, серії НОМЕР_3, виданий ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВ України в м. Києві 27.06.2002; копія картки платника податків (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_1 - НОМЕР_2) від 18.11.2014; копія посвідки на постійне проживання на ім'я ОСОБА_4 за номером НОМЕР_4 від 19.05.2015, видавник - 3201; копія довіреності, виданої ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_4, яка посвідчена 18.11.2014 приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. за реєстровим номером 9178; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу - 47335466 від 10.11.2015, виданого Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві; копія договору довічного утримання (догляду) від 20.05.2013, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого 20.05.2013 приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. за реєстровим номером 1140; (заочне) рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2015 у справі № 761/35258/14-ц та його копія; інформаційна довідка, індексний номер - 47500260, видана Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_4, прийняту 13.11.2015 за реєстраційним номером: 14283618 та документів, поданих для внесення запису про скасування державної реєстрації речових прав розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0, державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієць Оленою Георгіївною 17.11.2015 прийнято Рішення про відмову у скасуванні № 26219059 (оскаржуване рішення) (далі - Рішення № 26219059).

Вказаним рішенням, позивачу відмовлено у внесенні запису про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0.

Відмову у внесенні запису про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0, Держреєстратор мотивував тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншими нормативно-правовими актами.

Незгода з Рішенням № 26219059 та необхідність в зобов'язанні відповідача вчинити певні дії обумовили позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12 грудня 2011 року № 3502/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1429/20167 (далі - Порядок № 3502/5) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації визначено нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Приписами частини другої статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Частиною третьою ст. 17 Закону № 1952-IV визначено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV).

В ст. 24 Закону № 1952-IV визначені підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно з ст. 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядок № 3502/5.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (Наказ Міністерства юстиції України «Про впорядкування відносин, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 17.04.2012 № 595/5).

Відтак, державний реєстратор має правові підстави щодо скасування реєстрації права власності на нерухоме майно лише у разі додержання певної процедури, передбаченої чинним законодавством.

Так, відповідно до пп. пп. 2.1, 2.3, 2.5 розділу II Порядку № 3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703.

Для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав.

Згідно з пп. 2.6 розділу II Порядку № 3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у скасуванні державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0, виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.05.2015 лише розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 20.05.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстрований за реєстровим номером 1140, іншого результату, а саме щодо скасування рішення державного реєстратора про держану реєстрацію речових прав вказане вище судове рішення не містило.

В зв'язку з чим, подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2013 між ОСОБА_1 (Відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач) був укладений Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. за реєстровим номером 1140, по умовам якого, Відчужувач передала у власність Набувачеві, а Набувач прийняла від Відчужувача у власність квартиру АДРЕСА_1, взамін чого Набувач зобов'язується забезпечувати утриманням та доглядом довічно гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, встановлених даним договором (п. 1 названого Договору).

Згідно з п. 4 Договору довічного утримання (догляду) від 20.05.2013, державну реєстрацію права власності на вищевказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Апатенко Мариною Анатоліївною, державним реєстратором прав на нерухоме майно від « 20» травня 2013 року, номер запису про право власності: 986043, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 3652613 від « 20» травня 2013 року.

Як встановлено під час розгляду справи, в зв'язку з невиконанням Набувачем взятих на себе зобов'язань, передбачених договором довічного утримання, ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з вимогами про розірвання договору довічного утримання.

15 травня 2015 року Шевченківським районним судом міста Києва у справі № 761/35258/14-ц ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про розірвання договору довічного утримання задоволено в повному обсязі, а саме: розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 20 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстрований за реєстровим номером 1140.

Вказане вище судове рішення набрало законної сили 20.10.2015.

За приписами ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Вказану норму Кодексу продубльовано і в пункті 18 Договору довічного утримання (догляду) від 20.05.2013.

Втім таке правило не є абсолютним з огляду на положення зазначених вище норм.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV (чинна редакція) право власності підлягає державній реєстрації прав.

Втім, допоки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень існує запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2, а рішення суду щодо скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, у позивача немає, державний реєстратор не вправі вносити запис про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0.

Виходячи з встановлених під час розгляду справи обставин та системного аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, суд вважає, що Держреєстратор відмовляючи у скасуванні державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0, дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншими нормативно-правовими актами.

З підстав викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць О.Г. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17.11.2015 № 26219059.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про скасування права власності за ОСОБА_2, суд зазначає, що така вимога не ґрунтується на приписах норм чинного законодавства, з підстав того, що як було зазначено вище, «для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

Оскільки рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, у заявника немає, державний реєстратор не вправі вносити запис про скасування державної реєстрації розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру, суд зазначає, що діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом.

Крім того, відповідно до приписів ст. 11 Закону № 1952-IV (чинна редакція) державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що при наявності у заявника рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, не позбавляє заявника права повторно звернутись до органів державної реєстрації із заявою про скасування державної реєстрації речових прав розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0.

З підстав викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії є незаконними та необґрунтованими, а отже, не підлягають до задоволення.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко