Справа № 802/1278/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 жовтня 2016 р. Справа № 802/1278/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Тетяни Юріївни

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

третя особа: не прибув (заява без участі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 (далі - третя особа). У позовній заяві позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 34-К від 01.08.2016 року;

- поновити ОСОБА_3 на посаді начальника другого відділу досліджень і розслідувань Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України;

- стягнути на користь ОСОБА_3 з Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказ № 34-К від 01.08.2016 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України є незаконним, оскільки відповідач необґрунтовано позбавив його переважного права в залишення на роботі та не надано рівноцінної пропозиції у переведені на іншу роботу в цій же установі. Також, позивач вказав на те, що відповідач порушив порядок його звільнення, а наказ про звільнення прийнятий необґрунтовано, без врахування усіх обставин, які мають значення у справі, упереджено та нерозсудливо, без врахування його продуктивності праці.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в запереченнях. Зокрема, зазначив, що Вінницьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України дотримано процедуру звільнення позивача, а саме повідомлено за два місяці до вивільнення. Крім того, вказав, що відповідачем вжито всіх заходів передбачених нормами КЗпП України щодо пропонування іншої посади на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Третя особа у судове засідання не зявилась. Разом з тим, третьою особою через відділ прийому були подані письмові заперечення від 21.09.2016 року, від 03.10.2016 року та від 10.10.2016 року, в яких зазначено, що на її думку Вінницьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України при розірвані трудового договору з ОСОБА_5 дотримано вимоги трудового законодавства, а саме статей 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України. Крім того, просить суд розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював в Вінницькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України з 18 листопада 2002 року. Присягу державного службовця прийняв 18.11.2002 року. На час звільнення обіймав посаду начальника другого відділу досліджень і розслідувань Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, мав 6 ранг державного службовця.

13.05.2016 року головою Антимонопольного комітету України за № 342-ВК видано наказ, яким затверджено структуру Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Пунктом 2 наказу від 13.05.2016 року № 342-ВК наказ голови Антимонопольного комітету України № 309-ВК втратив силу.

Головою Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 16.05.2016 року видано наказ № 15-К, яким передбачено проведення попередження працівників першого відділу досліджень і розслідувань та другого відділу досліджень і розслідувань про можливе вивільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та зазначено, що пропозиції працівникам будуть надані після затвердження штатного розпису.

Позивач про можливе вивільнення був попереджений 16.05.2016 року, про що свідчить його підпис на попередженні про можливе вивільнення.

19.05.2016 року наказом № 17-К було введено в дію штатний розпис з 01.05.2016 року.

20.05.2016 року позивачу було запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу досліджень і розслідувань, з чим він був ознйомлений. Однак, 01.08.2016 року ОСОБА_3 відмовився від переведення на посаду головного спеціаліста відділу досліджень і розслідувань.

Відтак, наказом в.о. голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.08.2016 № 34-К позивача - ОСОБА_3 начальника другого відділу досліджень і розслідувань, було звільнено з займаної посади 01.08.2016 року, про що був зроблений запис № 15 від 01.08.2016 року в трудову книжку позивача. Підставою є пункт 1 статті 40 КЗпП України та стаття 43 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає зазначене звільнення незаконним, здійсненим з порушенням ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, необєктивним і упередженим та з метою захисту свого права звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 9 частини 6 статті 9 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» голова Антимонопольного комітету України видає накази, затверджує положення, інструкції та інші акти, обов'язкові для працівників Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень.

Відповідно до абзацу 13 частини 6 статті 9 Закону України «Про Антимонопольний комітету України» голова Антимонопольного комітету України затверджує штатний розпис та кошторис Антимонопольного комітету України за погодженням з уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань фінансів, штатний розпис та кошторис територіальних відділень Антимонопольного комітету України.

На виконання Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889- VIII, постанови Кабінету Міністрів від 12.03.2005 року № 178 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» головою Антимонопольного комітету України видано наказ від 13.05.2016 року за № 342-ВК. Зазначеним наказом затверджено структуру Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України: голова територіального відділення; заступник голови територіального відділення; відділ досліджень і розслідувань, сектор бухгалтерського обліку, фінансового планування та звітності, сектор організаційної роботи за забезпечення, головний спеціаліст-юрисконсульт, головний спеціаліст по роботі з персоналом. Пунктом 2 наказу від 13.05.2016 року № 342-ВК наказ голови Антимонопольного комітету України № 309-ВК втратив силу.

Попередня структура, затверджена наказом голови Антимонопольного комітету України № 309-ВК, була іншою: голова територіального відділення; заступник голови територіального відділення; перший відділ досліджень і розслідувань; другий відділ досліджень і розслідувань; сектор організаційної роботи та забезпечення; сектор бухгалтерського обліку та персоналу.

Таким чином, дослідивши наказ голови Антимонопольного комітету України від 13.05.2016 року № 342-ВК, штатні розписи (до звільнення та після звільнення), накази Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.05.2016 року № 15-К, від 19.05.2016 року № 17-К, від 01.08.2016 року № 34-К суд дійшов висновку, що у Вінницькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України фактично відбулося скорочення однієї керівної посади, що сталось внаслідок створення відділу досліджень і розслідувань шляхом обєднання двох відділів (першого та другого відділів досліджень і розслідувань) у вигляді створення однієї нової керівної посади - начальника відділу досліджень і розслідувань та скорочення двох попередніх керівних посад (начальників першого та другого відділів досліджень і розслідувань).

Відтак, начальника другого відділу досліджень і розслідувань ОСОБА_3 відповідно до наказу №15-к від 16.05.2016 року в звязку зі зміною структури у Вінницькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України було попереджено про можливе звільнення з займаної посади за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано вакантну посаду, на яку позивач згоди не надав, що в свою чергу призвело до звільнення ОСОБА_3 відповідно до наказу № 34-К від 01.08.2016 року.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 4 ч. ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (статті 45).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Отже, законодавцем передбачено передумову звільнення працівника на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Зокрема, таке звільнення допускається лише у разі неможливості переведення його за згодою на іншу роботу або у разі ненадання працівником своєї згоди на переведення його на іншу (запропоновану) роботу.

Тобто, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення за згодою такого працівника на іншу (запропоновану) роботу.

В свою чергу, стаття 49-2 КЗпП України вимагає, щоб про наступне вивільнення працівника попереджали персонально не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, законодавець визначив такі умови (гарантії) для правомірності вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату, як:

- персональне попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці;

- та обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем зазначені вище норми дотримано, а саме, попереджено про майбутнє вивільнення за два місяці та запропоновано іншу роботу.

При цьому суд зазначає, що на момент попередження про звільнення у Вінницькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України був відсутній новий штатний розпис, що унеможливило пропонування позивачу іншої роботи у цій установі в день попередження. Разом з тим, в подальшому, відповідач, отримавши новий штатний розпис запропонував вільну (на момент пропозиції) посаду, від якої позивач фактично відмовився, адже своєї згоди не надав.

Разом з тим, ч. 1 ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Таким чином, допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Отже, для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз повинен бути проведений з врахуванням ряду факторів, зокрема, рівня освіти і присвоєної кваліфікації, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасового виконання обов'язків більш кваліфікованого працівника, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, суміщення професій тощо.

Як встановлено судом, завідувачем сектора організаційної роботи та забезпечення проведено аналіз роботи начальника першого відділу досліджень і розслідувань ОСОБА_4, начальника другого відділу досліджень і розслідувань ОСОБА_3 та заступника начальника другого відділу досліджень і розслідувань ОСОБА_6 за період з 20.10.2014 року по 10.05.2016 року щодо кількості справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, прийнятих рішень, наданих рекомендацій, направлених вимог, направлених інформацій на виконання доручень, розглянутих особисто заяв, який був відображений у службовій записці від 16.05.2016 року №02-151 на імя голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Відповідно до вказаної службової записки по усіх показниках ОСОБА_4 має вищу продуктивність праці ніж ОСОБА_3

Відтак, на новоутворену посаду начальника відділу досліджень і розслідувань призначено ОСОБА_4 відповідно до наказу №31-К від 20.05.2016 року.

Проте, на переконання позивача, відповідачем не наведено інших доказів, які б доводили кращу продуктивність і вищий рівень кваліфікації чи наявність переваг на роботі іншого претендента на посаду начальника відділу досліджень і розслідувань.

Із вказаним суд не погоджується, оскільки відповідачем та третьою особою надано для доручення до матеріалів справи додаткові докази, які підтверджують більш високий рівень кваліфікації та продуктивності ОСОБА_4 Зокрема, це наступні документи:

- наказ в.о. голови Антимонопольного комітету України ОСОБА_7 за № 1140-ВК від 19.10.2011 року про заохочення працівників, в тому числі ОСОБА_4 шляхом оголошення їй Подяки за якісне та оперативне виконання доручення про проведення дослідження на ринках адміністративних та житлово-комунальних, високий професіоналізм та вагомі досягнення в роботі;

- наказ голови Антимонопольного комітету України ОСОБА_8 за № 453-ВК від 14.05.2013 року про нагородження відомчою заохочувальною відзнакою - Подякою Антимонопольного комітету України ОСОБА_4 за особисті трудові досягнення у професійній, службовій діяльності, особливі заслуги під час виконання службових обовязків;

- витяг з Трудової книжки ОСОБА_4 з підтвердженням в розділі «Відомості про заохочення» занесення записів про оголошення Подяк на підставі Наказів в.о. голови Антимонопольного комітету України ОСОБА_7 за № 1140-ВК від 19.10.2011 року, голови Антимонопольного комітету України ОСОБА_8 за № 453-ВК від 14.05.2013 року;

- наказ Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за № 11 від 26 серпня 2015 року про залучення ОСОБА_4 до виконання доручення Голови Антимонопольного комітету України від 17.08.2015 року № 13-01/632 відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 375-р. з доданням до цього Наказу Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 375-р. та доручення Голови Антимонопольного комітету України;

- наказ Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за № 11 від 03 вересня 2015 року на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 17.08.2015 року про створення комісії з залученням фахівців різних обласних територіальних відділень антимонопольного комітету України № 13-01/631, в тому числі ОСОБА_4;

- службове доручення від голови Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ОГ.В. Безсмертного за № 2.6.18/17 від 3 вересня 2015 року з наданням повноважень ОСОБА_4 на проведення перевірки.

Разом з тим, за результатами щорічної оцінки виконання державним службовцем обовязків і завдань за 2015 рік ОСОБА_4 отримала підсумкову оцінку «висока», а ОСОБА_9 - оцінку «добра». Безпосередній керівник ОСОБА_9 зокрема рекомендував за результатами, обговорення «більш ретельно вивчати матеріали, підготовлені працівниками відділу в ході розгляду заяв і справ». Таких рекомендацій в ОСОБА_4 немає, що свідчить про кращу кваліфікацію та краще ставлення до виконання своїх посадових обовязків.

Крім того, судом встановлено, що під час перебування на посаді начальника другого відділу досліджень і розслідувань позивачу зменшувався розмір щомісячної премії, або позбавлявся премії повністю, зменшувався розмір персональної надбавки за порушення трудової та виконавської дисципліни. Отже, на думку суду, позивач проявляв негативне ставлення до роботи.

Натомість, ОСОБА_4 надавались різного роду заохочення у вигляді премій та встановлення персональної надбавки.

Окрім того, наказом Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ОСОБА_4 було покладено обовязки виконання голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за № 8-В від 09.02.2015 року та за № 4-ВД від 24.02.2016 року, що погоджені головою Антимонопольного комітету України. Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває в кадровому резерві на посаду заступника Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Таким чином, визначаючись щодо кандидатури особи, яка б могла обіймати спірну посаду, керівник установи, як вказав представник відповідача, запропонував її особі з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому, позивачу запропоновану вільну вакантну посаду.

Представником позивача також зазначено, що позивачу не було запропоновано інших посад, які були вакантні. Однак, судом встановлено, що на момент пропонування позивачу посади та його звільнення, посада головного спеціаліста відділу досліджень і розслідувань, була єдиною, яка була вакантною і відносилась до категорії посад державної служби.

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (який діє з 01.05.2016 року) передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відтак, на переконання суду, відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства пропонуючи позивачу посаду головного спеціаліста відділу досліджень і розслідувань, яка була на той момент вакантною і відноситься до посад державної служби.

За сукупністю наведених обставин, доводи позивача щодо незаконності звільнення з підстав не запропонування іншої рівноцінної посади саме за два місяці не є аргументом, який би свідчив про незаконність звільнення. Адже роботодавцем дотримані вимоги передбачені КЗпП України та Закону України «Про державну службу» для випадку звільнення. Відтак, підстави для поновлення на попередній посаді, з мотивів, наведених у позові, - відсутні. Як наслідок, не можуть підлягати задоволенню й вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд констатує, що сторонами не надано документального підтвердження їх понесення.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна