Справа № 826/9074/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9074/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльністю не видання з 15 червня 2014 року до тепер Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області акту індивідуальної дії - наказу про прийняття на службу в органи внутрішніх справ на посаду працівника (співробітника) батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шахтарськ» та присвоєння спеціального звання рядового міліції ОСОБА_2;

- визнати протиправною відмову ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області у видачі акту індивідуальної дії - наказу про прийняття на службу в органи внутрішніх справ на посаду працівника (співробітника) батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шахтарськ» та присвоєння спеціального звання рядового міліції ОСОБА_2 з 15 червня 2014 року;

- зобов'язати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області видати акт індивідуальної дії - наказ про прийняття на службу в органи внутрішніх справ на посаду працівника (співробітника) батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шахтарськ» та присвоєння спеціального звання рядового міліції ОСОБА_2 з 15 червня 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обставини, які перешкоджали звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого ст. 99 КАС України та не наведено жодних належних та допустимих доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку та не надано доказів на підтвердження таких доводів.

У відповідності до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 з 15 липня 2014 року перебував на службі в спецпідрозділі "Шахтарськ" МВС України в Дніпропетровській області, який був задіяний у проведенні антитерористичної операції у Луганській і Донецькій областях України.

30 липня 2014 року позивача було направлено безпосередньо в зону АТО.

19 серпня 2014 року в результаті бойових дій в зоні проведення АТО, під містом Іловайськ Донецької області, позивач отримав множинні вогнепальні поранення грудної, сідничної та стегнової ділянок тіла, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5132.

04.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про усунення порушень законодавства та видання акту індивідуальної дії.

Листом від 30.05.2016 року № 1/К-3596/Рп позивачу надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що позивачу було відмовлено про прийняте рішення ГУ МВС України в Дніпропетровській області щодо прийняття його на службу в органи внутрішніх справ.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, з метою їх відновлення позивач звернувся з даним позовом до суду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 пропущено шестимісячного строку звернення до суду, що передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України.

Суд першої інстанції зазначає, що позивачем подано заяву до ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 17.10.2014 року № К-5777 та від 21.10.2014 року № К -16281 з аналогічним змістом, що і заява від 04.05.2016 року.

Листом від 01.12.2014 року № 1/К-5777/К-6155/Бх відповідачем надано відповідь, яка за змістом є аналогічною із листом від 30.05.2016 року № 1/К-3596/Рп і не є, в свою чергу, поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України пов'язує початок перебігу строку звернення до суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2. ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналогічні процесуальні дії суду передбачені п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України відповідно до якого, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

В обґрунтування пропущення строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що він не мав можливості раніше звернутися до суду з відповідним позовом за станом здоров'я, оскільки 30.07.2014 року його було направлено в зону проведення АТО, а 19.08.2014 року під час бойових дій в зоні АТО, під м. Іловайськ Донецької області, він отримав множинні вогнепальні поранення та протягом тривалого часу перебував на лікуванні та реабілітації.

Дані обставини підтверджуються відповідними довідками, наданими до апеляційної скарги: з 19.08.2014 року до 04.09.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», що підтверджується довідкою № 409 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) хворого № 5132; з 04.09.2014 року до 25.09.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ НІХТ ім. О.О. Шалімова, що підтверджується виписним епікризом з історії стаціонарного хворого Амбулаторна картка № 200; з 04.09.2014 року до 25.09.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ НІХТ ім. О.О. Шалімова, що підтверджується виписним епікризом з історії стаціонарного хворого Амбулаторна картка № 200; з 25.09.2014 року до 28.10.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у МСЧ, що підтверджується випискою № 9167 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого; з 28.10.2014 року до 28.10.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у МСЧ, що підтверджується випискою № 9167 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого; з 27.04.2015 року до 14.05.2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у 5 клініці інституту нейрохірургії, що підтверджується випискою з історії хвороби № 152029 від 14.05.2015 року; з 23.11.2015 року до 11.12.2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у 5 клініці інституту нейрохірургії, що підтверджується випискою з історії хвороби № 155869 від 11.12.2015 року.

Крім того, суд звертає увагу, що встановлені Кодексом адміністративного судочинства України процесуальні строки починають свою дію після отримання особою відповіді від уповноважених органів, яка, на її думку, порушує передбачені законом права.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання законності та обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне перевірити, чи узгоджується воно з нормами міжнародного права та чи не буде у даному випадку порушено право особи на судовий захист.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, виходячи з норм чинної Конституції України, а також з норм Міжнародного права, суд приходить до висновку, що залишення позовних вимог позивача без розгляду унеможливить доступ останнього до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, а тому відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 199, 204 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 160,195,199,204,212 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року скасувати, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню у подальшому не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому руху справи.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 19 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.