Справа № 263/8188/16-а
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №263/8188/16-а
Провадження № 2-а/263/214/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі справу адміністративною юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання рішення незаконним, його скасування та про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконним скасування рішення № 715 від 14.06.2016 року. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 27.11.2014 року, згідно довідки № його було взято на облік, як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. У березні 2016 року йому було припинено виплату пенсії без будь-яких повідомлень та попереджень, у зв'язку з чим 25.03.2016 року звернувся до відповідача з заявою про роз'яснення підставі припинення виплати пенсії, а у травні 2016 року звернувся особисто із заявою про поновлення виплати пенсії, на що 23.06.2016 року отримав рішення №745 від 14.06.2016 року про відмову в подовженні виплати пенсії, яке було обґрунтоване тим, що довідка № не є дійсною без штампу органу соціального захисту на зворотному боці про подовження дії довідки, без посилання на жодну норму закону, що передбачає такі вимоги для виплати вже призначеної пенсії. Внаслідок зазначеного просить визнати незаконним та скасувати рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя № 714 від 14.06.2016 року про відмову у поновленні йому виплати пенсії та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 01.03.2016 року.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позов, з яких вбачається, що з 19.12.2014 року електронна пенсійна справа ОСОБА_1. була взята на облік в УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя. Відповідно до п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою КМУ № 595 від 07.11.2014 року, виплата пенсії проводиться внутрішньо переміщеним особам у разі переміщення на контрольовану територію та взяття на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509. Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року встановлено порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, згідно якого відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводиться за умови складання акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, який в подальшому розглядає комісія структурного підрозділу з питань соціального захисту населення при вирішенні питання відновлення виплат. У лютому 2016 року після проведення перевірок відомостей, наведених у довідках до УПФУ надійшли списки внутрішньо переміщених осіб, чиє фактичне місце проживання на підконтрольній Україні території не було підтверджено. На підставі викладеного з 01.03.2016 року позивач не був внесений до відомостей на виплату пенсій до з'ясування фактичного місця проживання. За таких обставин, вважають, що УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя діяло згідно чинного законодавства, а тому у задоволенні позову просили відмовити повністю.

Представник третьої особи - Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що ОСОБА_1 перебував на обліку управління з 27.11.2014 року по 23.08.2016 року та була знятий з обліку, у зв'язку з закінченням строку дії довідки. Постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 року визначено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до п. 6 цього Порядку довідка, яка видана до 20.06.2016 року, яка не скасована і строк дії не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». ОСОБА_1 отримав довідку 27.11.2014 року, строк її дії мав продовжуватися після 26.05.2015 року, але за продовженням строку дії довідки позивач до управління не звертався.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку управління з 27.11.2014 року, згідно довідки № , як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України.

У березні 2016 року позивачу було припинено виплату пенсії, у зв'язку з чим 25.03.2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про роз'яснення правових підстав за яких було припинено виплату пенсії.

У відповіді УПФУ № 45/Ш01-01-08 від 18.04.2016 року ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради для продовження терміну дії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

У травні 2016 року позивач звернувся з заявою до відповідача про поновлення виплати пенсії, до якої були додані: копія паспорту та ІНН, копія пенсійного посвідчення, копія довідки внутрішньо переміщеної особи, однак рішенням відповідача № 715 від 14.06.2016 року йому було відмовлено в поновленні виплати пенсії, через те, що довідка, без проставлення на її зворотному боці відмітки про продовження її дії, є недійсною.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію.

Згідно ст. 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято.

Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Проте на теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, такі обмеження також не встановлені.

Будь-який інший Закон України з цього питання також відсутній.

05.11.2014 року, Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою КМУ від 07.11.2014 року № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу зазначених постанов КМУ №531 від 01.10.2014 року, №637 від 05.11.2014 року, №595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних позивачам відповідно пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивач ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Центрального району м.Маріуполя Донецької області (вказаний факт підтверджується відповідною довідкою), має право на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.03.2016 року.

Посилання відповідача на відсутність у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки про продовження строку її дії, як того вимагає постанова КМУ від 01.10.2014 року № 509, є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-11,109,159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання рішення незаконним, його скасування та про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області № 715 від 14.06.2016 року про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 пенсії та здійснити виплату заборгованості, починаючи з 01.03.2016 року за весь час затримки.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участі у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя П.І.Папаценко