Справа № 2-а-4536/11,2-а/460/7/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 р. Справа № 876/8557/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 18.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Яворівської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2011 року позивач звернулась до суду із адміністративним позовом про визнання незаконним та скасувати рішення Х сесії (шостого скликання) Яворівської міської ради Львівської області за №344 від 12 серпня 2011 року «Про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0095 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1».

Вважає, що рішення Х сесії (шостого скликання) Яворівської міської ради Львівської області за №344 від 12 серпня 2011 року необґрунтованим і таким, що прийняте без належним законних підстав.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 18.02.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив скаргу ОСОБА_1. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали у житловому будинку АДРЕСА_1

Відповідно до рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради за №306 від 31 липня 1991 року, за будинковолодінням АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку, розміром 0,10 га.

Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради № 155 від 30 квітня 1993 року «Про розподіл земельної ділянки і передачу її у приватну власність між співвласниками будинку на АДРЕСА_1» вирішено передати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку, площею 465 кв.м., кожному, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1

З рішення ХХХІІ сесії ІV демократичного скликання Яворівської міської ради Львівської області за №372 від 23 грудня 2005 року вбачається, що ОСОБА_2 вирішено затвердити уточнену площу земельної ділянки, розміром 0,0457 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель у АДРЕСА_2».

Копія Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 підтверджує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0458 га в АДРЕСА_3 надану для обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради №659 від 26 вересня 2008 року «Про передачу житлового будинку у м. Яворові по АДРЕСА_1 у власність співвласникам квартир з присвоєнням поштової адреси», вирішено надати дозвіл власникам квартир №1 ОСОБА_2 та власнику квартири №2 ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, на переведення двоквартирного будинку на два одноквартирних будинки, з присвоєнням їм поштової адреси, відповідно №3»А» та №3, з подальшим оформленням права власності, як на два окремі житлові будинки.

Рішенням № 344 Х сесії шостого скликання Яворівської міської ради Львівської області від 12 серпня 2011 року, вирішено надати ОСОБА_3, який проживає у АДРЕСА_1, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0095 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, згідно доданої схеми.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що з акту перевірки законності використання ОСОБА_2 земельною ділянкою, що межує із земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_1 від 24 травня 2011 року вбачається, що при обстеженні земельної ділянки, що межує з земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_1 комісією міської ради встановлено, що дана ділянка, розміром 12,3 м. на 7,00 м., відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 не являється власністю ОСОБА_2 Дана земельна ділянка знаходиться у його користуванні без правовстановлюючих документів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог діючого законодавства, а відтак не вбачає підстав для його скасування.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновком суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що актом обстеження земельної ділянки у АДРЕСА_2 від 24 червня 2011 року вбачається, що комісія міської ради провела обміри земельних ділянок по АДРЕСА_2, ОСОБА_2 та по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та склала відповідну схему землекористування даними земельними ділянками, що є невід'ємною частиною даного акта.

Також судом вірно встановлено, що позивач звертався з письмовою заявою до Яворівської міської ради Львівської області про вирішення питання щодо усунення помилки у його Державному акті на право власності на земельну ділянку та уточнення меж площі його земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що подальше вирішення цього питання слід здійснювати в цивільному судочинстві, шляхом звернення з позовними вимогами та проведенням експертизи щодо реальних обмірів ділянки та їх відповідності правовстановлюючим документам.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 18.02.2015 року по справі № 2-а-4536/11 (провадження № 2а/460/7/15) без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 17.10.2016 року.