Справа № 308/10291/16-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі Коціпак З.П.

за участі :

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали справи за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до гр. ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 Федерації, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 вересня 2016 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді, по вул. Підградській був виявлений громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з документом, який посвідчує особу, а саме паспортом громадянина ОСОБА_3 Федерації 65 №3762733, виданого 19.10.2015 року. За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановлення факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну 26.09.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відтак, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 26 вересня 2016 року звідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_4 прийняте рішення про примусове повернення з України ОСОБА_2, яке затверджене першим заступником начальника ГУ ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 із зобовязанням покинути територію України до 28.09.2016 року. У вказаний термін територію України відповідач не покинув, що свідчить про свідоме ухилення його від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

З огляду на дані обставини, зокрема на те, що ОСОБА_2, не виконав рішення про примусове повернення, до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами необхідними для вирішення питання про продовження строку перебування не звертався , з посиланням на приписи ст. 30 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, позивач просить суд: прийняти рішення про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Наголосив на тому, що ОСОБА_2, не виконав рішення про примусове повернення. Крім того зазначив, що позивачу не відомо про наявність будь якої справи , що знаходиться на розгляді Закарпатського окружного адміністративного суду. На адресу позивача не надходило жодних процессуальних документів, які б свідчили про наявність у провадженні суду справи за позовом ОСОБА_2 Крім того, наголосив на тому, що не було встановлено заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення ОСОБА_2 з території України в країну його походження.

Відповідач ОСОБА_2І в судовому засіданні адміністративний позов не визнав. Пояснив, що звернувся до адміністративного окружного суду Закарпатської області з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про примусове повернення та зобовязання видати посвідку на тимчасове проживання у звязку з працевлаштуванням. Зазначив, що створив юридичну компанію Сибур та отримав дозвіл на працю в Україні. Зазначив, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області йому відмовлено у видачі посвідки на тимчасове перебування у звязку з працевлаштуванням. Вказане рішення ним було оскаржено у вищестоящвй орган ДМС України, який також надав йому відмову. Зазначив, що відмова була надана через відсутність копії сторінки закордонного паспорту гр-на РФ з відміткою про продовження терміну перебування. Вважає, що йому незаконно відмовили у видачі посвідки на проживання в Україні . Крім того, вважає рішення № 37 про примусове повернення його з України від 26.09.2016 р. неправомірним. Крім того, просив зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби України внести зміни у форму рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства так як форма бланка яка використовується державним органом порушує права та свободи іноземців та осіб без громадянства в частині знання і порядку виконання чи невиконання добровільного рішення центрального органу виконавчої влади. Зазначив, що є законослухняним громадянином, відповідальним платником податків і роботодавцем, має намір створити сімю.

Крім того, заявив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю його представника в судовому засіданні.

Cудом відхилено дане клопотання, виходячи з того, що в судовому засіданні 12.10.2016 року судом задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у звязку з бажанням мати представника в судовому засіданні та було відкладено розгляд справи та надано можливість відповідачу отримату правову допомогу фахівців. В судове засідання 19.10.2016 року відповідач зявився без представника, а також не надав суду жодних документів, що підтверджують факт укладення між ним та представником договору про надання правової допомоги, або інших документів які б підтверджували повноваження представника. Натомість надав суду на підтвердженя наявності у нього представника протокол № 006/09/2016 загальних зборів ТОВ Юридична компанія Сибур про звільнення з посади директора ОСОБА_6 та обрання директором ОСОБА_7 Натомість зазначений документ не підтверджує факт укладення угоди з представником та повноваження представника в судовому засіданні.

Крім цього, суд наголошує, що за приписами ч.2 ст. 49 КАС України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Крім того, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, а також те, що розгляд справи вже відкладався, зокрема, за клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи для укладення угоди з представником , суд не оцінює вказану обставину як підставу для повторного відкладення розгляду справи.

Таким чином, зважаючи на встановлений процесуальним законом строк розгляду справи даної категорії, суд дійшов висновку, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати справу.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 26 вересня 2016 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Ужгороді, по вул. Підградській був виявлений громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з документом, який посвідчує особу, а саме паспортом громадянина ОСОБА_3 Федерації 65 №3762733, виданого 19.10.2015 року. Дані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення від 26.09.2016 р., копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 9-10 /.

Як встановлено судом, постановою першого заступника начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_8 від 26.09.2016 року ОСОБА_2, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав на території України з порушенням правил перебування, тобто ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування, зокрема міг перебувати 90 днів на протязі 180 днів, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850, 00 грн. /а.с. 7-8/

Судом встановлено, що 26 вересня 2016 року завідувачем сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_4 прийняте рішення про примусове повернення за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке затверджене першим заступником начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 із зобовязанням ОСОБА_2 покинути територію України у термін до 28.09.2016 року. Про вказане рішення було повідомлено ОСОБА_2, що стверджується його підписом. ( а.с. 5-6 )

Однак до вказаного терміну у рішенні про примусове повернення відповідач ОСОБА_2 територію України не покинув, що свідчить про ухилення його від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

В матеріалах справи відсутні будь які докази , які б підтверджували звернення ОСОБА_2 до позивача по справі із заявою про набуття громадянства України або із заявою та документами необхідними для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На момент звернення позивача до суду із адміністративним позовом, чинним правовим актом, який визначав правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України був ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року.

За змістом п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином ( підданим) іншої держави або держав.

Згідно до п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон) іноземці та особи без громадянства зобов'язанні неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною 1 статті 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 1 ст.17 Закону встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. № 150 ( надалі Порядок №150), визначено процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну , можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Частиною 2 ст.17 Закону встановлено, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Як встановлено судом, рішенням ГУ ДМС України в Закарпатській області від 29.06.2016р. відповідачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні у звязку із працевлаштуванням. Вказане рішення ОСОБА_2 оскаржив у ДМС України. Відповідно до листа - відповіді ДМС України за підписом голови ОСОБА_9 від 19.08.2016р. , яке долучено до матеріалів справи за клопотанням відповідача ОСОБА_2 вбачається, що оскаржуване ОСОБА_2 рішення ГУ ДМС України в Закарпатській області від 29.06.2016р. про відмову ОСОБА_2 у видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні прийнято у відповідності до законодавства України, а відтак відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ч. 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульований статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22 вересня 2011 року органи охорони державного кордону стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Абзацом 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця або особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обовязковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано даний обовязок, було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України. Про вказане рішення було повідомлено відповідача ОСОБА_2

Проте, відповідач в добровільному порядку рішення не виконав, територію України не покинув.

Окрім того, у судовому засіданні не було встановлено заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження.

Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.

Cудом при прийняті рішення враховано також, що не підлягає видворенню особа, якщо така підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціяхміжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Cуд не приймає до уваги вимоги відповідача заявлені під час надання пояснень про зобовязання Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби України внести зміни у форму рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства так як форма бланка яка використовується державним органом порушує права та свободи іноземців та осіб без громадянства в частині знання і порядку виконання чи невиконання добровільного рішення центрального органу виконавчої влади виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Оскільки справа розглядається за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, а відповідач не звертався до суду з вимогами у даному провадженні, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог і розглянути вимоги відповідача у даному провадженні.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Зважаючи на викладене, суд вважає встановленим той факт, що іноземний громадянин знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування його на території України судом не встановлено, рішення від 26 вересня 2016 року завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_4, яке затверджене першим заступником начальником Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 про примусове повернення з України відповідача ОСОБА_2 - добровільно не виконано, чим порушив законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, а також приймаючи до уваги відсутність заборон щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про примусове видворення громадянина ОСОБА_3 Федерації, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України в примусовому порядку підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

При цьому , ч. 2 ст. 256 КАС України вказує на право суду звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства, а не на його обов'язок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158 - 163,167, 183-5, 255, 256, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до гр. ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_10