Справа № 642/6237/16-а
Суддя: Проценко Л. Г.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/6237/16-а
Провадження № 2а/642/254/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2016 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Проценко Л.Г., розглянувши у скороченому провадженні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач 28.09.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати пункт №2 протоколу № 69 від 19.08.2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині що стосується ОСОБА_1 ; Зобов`язати Міністерство оборони України вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі звільненій з військової служби, якій встановлена інвалідність ІІ групи з 13.05.2015року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» в порядку, встановленому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99 та правових висновків Верховного Суду України викладених у справах №21-446а14від 18.11.2014року, №21-135а15від 21.04.2015року, №21-563а14 від10.03.2015року; зобов`язати прийняти відповідне рішення, та надіслати рішення до ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги; зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат з надходженням коштів від Міністерства оборони України для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги видати наказ по ІНФОРМАЦІЯ_2 на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та здійснити дану виплату; зобов`язати Міністерство оборони України подати у місячний строк, після набрання законної сили рішенням суду, звіт про виконання судового рішення, який передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.09.2016 року отримав лист Харківського обласного військового комісаріату датований 22.09.2016р. № 2170/ВСЗ, тобто витяг з пункту №2 протоколу №69 від 19.08.2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги (далі - комісія Міноборони). Позивач вважає, що відмовляючи у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України (далі Міноборони) порушило його права; дії Міноборони не можуть вважатися законними, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод щодо позивача та суперечать нормам ст.22 Конституції України. Не виплата позивачу належної йому одноразової грошової допомоги позбавляє його можливості реалізувати своє право на соціальний захист, передбачений ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Відповідачі у встановлений судом строк письмових заперечень на позовну заяву не подали.

Справа розглядається в порядку скороченого провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України №2232-ХІІІ від 25.03.1992 року «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (далі-Закон № 2232-ХІІІ).
Статтею 41 Закону № 2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей ( далі закон №2011-ХІІ).

Статтею 16 закону №2011-ХІІ (в редакції що діяла на час звільнення позивача з лав Збройних Сил України) передбачалось, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному-обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті, а також; в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів) у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності. Умови страхування і порядок виплат страхових сум встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вказана норма втратила чинність з 01.01.2007 року.

04.07.2012 року законом України N 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» були внесені зміни до ст.16 закону №2011-ХІІ.Зміни набрали чинності з 01.01.2014р.

В новій редакції ч.1 ст.16 закону №2011-ХІІ встановлено що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання». (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин стосовно ІІ-ї групи інвалідності).

Відповідно до ч. 2 ст. 16-2 та ч. 9 ст. 16-3 закону №2011-ХІІ, Постановою КМ України від 25.12.2013р. № 975 був затверджений «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Пунктом 3 порядку № 975 встановлено що, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 4 ч. 2 ст.16 закону 2011-ХІІ та пп.1п.6 Порядку № 975 визначено що, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» ч.1 ст.16-2 закону 2011-ХІІ та абзацом 3 пп.1п.6 Порядку № 975 визначено що, розмір одноразової грошової допомоги. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що 19.08.2016 року Комісією Міноборони було прийнято рішення, яким, відповідно до пункту №2 протоколу №69 від19.08.2016 року, було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (Харківський ОВК, дата звільнення - 14.07.1995 р., дата встановлення інвалідності - 16.10.1995 р.).

Комісія Міноборони в протоколі вказала дату встановлення позивачеві вперше ІІІ групи інвалідності 16.10.1995 року але законодавцем не пов`язано наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням права на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач проходив військову службу в Збройних силах України (далі - ЗСУ) з 05.08.1977 року по 12.07.1995 року, і в період з 01.09.1984 року по 21.12.1985 року проходив службу в складі обмеженого контингенту радянських військ в республіці Афганістан. В період з 13.05.1986 року по 18.05.1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Свідоцтвом про хворобу в/ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року, за своїм станом здоров`я позивач був визнаний не придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним другого ступеня у воєнний час. 20.06.1995 року наказом командувача військово-повітряними силами України №0190 позивача звільнено в запас за пунктом 65 підпунктом «в» (за станом здоров`я). Із списків частини виключений наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 132 від 12.06.1995 року.

Після звільнення з лав ЗСУ позивач отримав 18.10.1995 року від Харківської обласної дирекції національної акціонерної страхової компанії «Оранта» суму 1300грн. по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 20% втрати працездатності, відповідно до закону України від 20.12.1991р.№2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - закон №2011-ХІІ).

Свідоцтвом про хворобу від 23.03.1995 року в/ч А-3306 № 124/2561 встановлено, що, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС.

16.10.1995 року на підставі первинного огляду, позивач визнаний інвалідом ІІІ групи з 16.10.1995 року до 01.11.2000 року, згідно до виписки з акту огляду МСЄК серії 2-18АБ №131930, причиною інвалідності зазначено: попередня причина, встановлена свідоцтвом про хвороби в / ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року.

09.11.2000 року на підставі зміни категорії, позивач визнаний інвалідом ІІ групи з 01.11.2000 року до 01.11.2003 року, згідно до виписки з акту огляду МСЄК серії ХАР №026775, причиною інвалідності зазначено: попередню, встановлену свідоцтвом про хвороби в / ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року.

15.10.2003 року на підставі огляду по строку, позивач визнаний інвалідом ІІІ групи з 01.11.2003 року до 01.11.2006 року, згідно до виписки з акту огляду МСЄК серії ХАР-03 №003006, причиною інвалідності зазначено попередню причину, встановлену свідоцтвом про хвороби в / ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року.

25.09.2006 року на підставі огляду по строку, позивач визнаний інвалідом ІІІ групи з 01.11.2006 року до 01.11.2009 року, згідно до виписки з акту огляду МСЄК серії ХАР-05 №024405, причиною інвалідності зазначено попередню причину встановлену свідоцтвом про хвороби в / ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року.

30.09.2009 року на підставі огляду по строку, позивач визнаний інвалідом ІІІ групи безстроково з 01.11.2009 року, згідно до виписки з акту огляду МСЄК серії ХАР-08 №021748, причиною інвалідності зазначено попередню причину, встановлену свідоцтвом про хвороби в / ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року.

13.05.2015 року міжрайонною радіологічною медико-соціальною експертною комісією №2 на підставі огляду по погіршенню здоров`я, позивач визнаний інвалідом ІІ групи безстроково з 13.05.2015 року, згідно до виписки з акту огляду МСЄК серії 10ААВ №630848, причиною інвалідності зазначено попередню причину, встановлену свідоцтвом про хвороби в / ч А-3306 № 124/2561 від 23.03.1995 року тобто захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом війни, а також є учасником бойових дій.

У подальшому, керуючись нормами закону №2011-ХІІ та Порядку № 975, позивач подав заяву 15.03.2016 року до Харківського ОВК про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності з 13.05.2015 року. Харківський ОВК направив документи позивача та висновок, відповідно до пункту 11 Порядку№975, до Департаменту фінансів Міноборони щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, що підтверджується листом Харківського ОВК №106/1/ОГД від 24.03.2016року.

Проте, листом від 22.09.2016року № 2170/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про результати розгляду його звернення, в якому зокрема зазначено, що рішенням комісії Міноборони від 19.08.2016 року протоколом № 69 пунктом № 2, Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військової служби та інвалідність яким встановлено до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 33597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги.

З приводу того, що позивачу з 01.11.2006року до 01.11.2009 року була встановлена інвалідність ІІІ групи на підставі довідки до акта огляду МСЄК від 25.09.2009 року серія ХАР-05 №024405 та з 01.11.2009 року була встановлена інвалідність ІІІ групи безстроково на підставі довідки до акта огляду МСЄК від 30.09.2009 року серія ХАР-08 №021748, суд звертає увагу на те, що із заявами про отримання одноразової грошової допомоги на підставі довідок до акта огляду МСЄК від 25.09.2009 року серія ХАР-05 №024405 та від 30.09.2009 року серія ХАР-08 №021748 позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався, одноразову грошову допомогу не отримував.

Тобто, позивач вважається таким, що вперше звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги, у зв`язку із чим до спірних відносин належить застосувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення ІІ групи інвалідності.

Суд вважає протиправним рішення комісії Міноборони від 19.08.2016року протоколу № 69 пункта № 2 , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги на підставі п. 3 порядку № 975 є дата - 13.05.2015 року, оскільки ця дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії як час, з якого позивачу при огляді встановлена ІІ група інвалідності.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Таким чином, суд констатує, що враховуючи вимоги вищезазначених норм призначення, нарахування і виплати спірної допомоги повинно здійснюватись у розмірі та в порядку, передбаченими нормативно-правовими актами, чинними на момент встановлення позивачу інвалідності ІІ-ї групи, а саме станом на 13.05.2015 року.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного суду України від 10.03.2015року (справа № 21-563а14) та від 18.11.201року (справа № 21-446а14), від 21.04.2015року ( справа №21-135а15). Така ж сама правова позиція зроблена і Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 09.11.2014року у адміністративній справі №К/9991/90365/11. І ці правові позиції враховуються судом при розгляді даної справи.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 закону №2011-ХІІ , дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Суд констатує, що у зв`язку з тим, що ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 13.05.2015 року, то механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком №975.

Відповідно до положень Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з 13.05.2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги як особа, звільнена з військової служби, якій встановлено інвалідність внаслідок виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, закріплене у статті 16 закону №2011-ХІІ та у Порядку №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Однак, незважаючи на вищевказані норми законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби, відповідач - Міноборони не призначив та не виплатив позивачу вищевказану одноразову грошову допомогу, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не надали суду доказів, що діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 19, 22, 46 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями 2, 18, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт №2 протоколу № 69 від 19.08.2016 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині що стосується ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України () вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги, як особі звільненій з військової служби, якій встановлена інвалідність ІІ групи з 13.05.2015 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» в порядку, встановленому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року. Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти відповідне рішення, та надіслати це рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з надходженням коштів від Міністерства оборони України для виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги, видати наказ по ІНФОРМАЦІЯ_2 на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) та здійснити дану виплату .

Зобов`язати Міністерство оборони України () у місячний строк, після набрання законної сили постановою суду по справі № 642/6237/16-а, - подати звіт про виконання судового рішення, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 КАС України, а саме: шляхом подачі через Ленінський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні - з дня отримання копії постанови суду.

Суддя: Л.Г. Проценко