Справа № 826/27891/15
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна поліція України, про оскарження нормативно-правового акта в частині, -

В С Т А Н О В И В :

24.12.2015р. до Окружного адміністративного суду м.Києва надійшов позов ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, та визнання нечинним з 08.08.2015 р. Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів та спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1102 в частинах:

- абзац другий пункту 2 "Тимчасове затримання транспортного здійснюється також у разі виявлення транспортного боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження";

- абзац другий пункту 4 в частині слів "...акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу";

- пункту 6 в частині слів: "...повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу та необхідність прибуття такого водія до територіального органу Національної поліції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення...";

- пункту 7 в частині слів "...після складення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення";

- пункту 8 в частині слів: "...під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в разі його відсутності - до чергової частини територіального органу Національної поліції. Про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський повідомляє державному виконавцю протягом трьох діб.";

- пункту 11 в частині слів "...крім транспортного засобу боржника...";

- пункту 12 в частині слів "… за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення...";

- абзац другий пункту 12 "Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця.";

- пункту 13 "За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі."

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів та спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів та спеціальних майданчиках і стоянках», у вищевказаних частинах, не відповідає нормативному акту вищої юридичної сили, а саме ст.265-2 КУпАП та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на ст.171 КАС України позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.01.2016 р. до участі в даній справі залучено третьою особою Національну поліцію України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.08.2016 р., залишену без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р., позовні вимоги щодо визнання невідповідним правовому акту вищої юридичної сили, та нечинним з 08.08.2015 р. Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1102 в частинах: пункту 11 в частині слів "...крім транспортного засобу боржника..."; пункту 12 в частині слів "…за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення..."; абзацу другого пункту 12 "Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця."; пункту 13 "За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.", залишено без розгляду у порядку ст.ст. 99,100 КАС України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2016 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт зазначив, що позивач звертаючись із даним позовом просила визнати постанову КМУ невідповідною нормативно-правовому акту вищої юридичної сили Закону, а не Інструкції про порядок взаємодії органів ВС України та органів ДВС при примусовому виконанні рішень судів та інших органів, яка має нижчу юридичну силу. Крім того, апелянт зазначив, що у разі затримання транспортного засобу внаслідок дії Закону України «Про виконавче провадження» відносно водія, який не скоїв правопорушення, не може складатися протокол і виноситись постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 171 КАС України визначає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 вказаної статті правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відподовідно до ч.8 ст.171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частини.

Згідно ч.11 ст.171 КАС України резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є особою на яку може розповсюджуватися дія Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів та спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1102, оскільки, зі змісту вказаного Порядку вбачається, що його норми визначають процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення, отже, відповідно, поширюють свою дію на осіб, які на законних підставах володіють, користуються або розпоряджаються транспортним засобом.

Кабінетом Міністрів України постановою від 17 грудня 2008 р. № 1102 (зі змінами), яку прийнято відповідно до статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках (надалі Порядок № 1102).

Щодо доводів позивача, що абзац другий пункту 2 "Тимчасове затримання транспортного здійснюється також у разі виявлення транспортного боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", не відповідає статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", зазначаємо наступне.

Абзацом першим та другим пункту 2 Порядку № 1102 встановлено, що тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху. Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Законом України «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 606) визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 40 Закону № 606 встановлені підстави оголошення розшуку.

Так, відповідно до ч.1 ст.40 Закону № 606 державний виконавець у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Відповідно до ч.2 статті 40 Закону № 606 розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи Національної поліції.

Таким чином, аналізуючи положення ст.40 Закону № 606 та абзацу 2 п.2 Порядку № 1102, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності невідповідності абзацу 2 п.2 Порядку № 1102 правовому акту вищої юридичної сили, зокрема ст.40 Закону № 606, на чому наполягає позивач, оскільки норма вказана норма Закону встановлює обов'язок державного виконавця у відповідних випадках вжити заходи щодо розшуку транспортного засобу боржника, а Порядок № 1102 визначає порядок виконання такого розшуку.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції перевірено Порядок № 1102 на відповідність нормативно-правому акту нищої законної сили, а саме Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 25 червня 2002 року №607/56/5, не заслуговує увагу, оскільки суд першої інстанції зробив лише посилання щодо узгодження вказаних норм.

Щодо позовних вимог про визнання таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили абзац другий пункту 4 Порядку № 1102 в частині слів "...акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу" колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 265-2 КУпАП встановлені підстави для тимчасового затримання транспортних засобів.

Згідно ч.1 ст.265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, пунктом 4 Порядку №№ 1102 передбачений порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів, а саме встановлено, що для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

Після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням:

дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку;

типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку;

найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора;

адреси місця зберігання транспортного засобу;

посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Згідно абзацу 2 вказаного пункту 4 Порядку № 1102 зазначений акт підписують присутні під час його складання особи: особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, два свідки, а також водій і страховий комісар у разі їх присутності.

Таким чином, аналізуючи вказані норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що абзац другий пункту 4 Порядку відповідає вимогам статті 265-2 КУпАП, оскільки відповідно до ч. 8 статті 265-2 КУпАП саме Кабінету Міністрів України делеговано право щодо визначення порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, тобто, положення Порядку №1102 кореспондуються зі статтею 265- 2 КУпАП.

Доводи апелянта, що згідно статті 265-2 КУпАП працівник поліції має право робити запис про тимчасове затримання транспортного засобу лише до протоколу про адміністративне правопорушення, не заслуговують уваги, оскільки, як було зазначено вище, Порядком № 1102, у разі наявності певних обставин, а саме в присутності водія який вчинив правопорушення, передбачено занесення інформації про тимчасове затримання транспортного засобу до протоколу про адміністративне правопорушення, а у інших обставинах (відсутності водія, тощо) складається саме акт огляду та тимчасового затримання транспортного, який складається поліцейським і тільки після прибуття евакуатора, у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор. Тобто, абзац другий пункту 4 Порядку відповідає вимогам статті 265- 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо наступних позовних вимог про визнання таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили абзац другий пункту 6 в частині слів: "...повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу та необхідність прибуття такого водія до територіального органу Національної поліції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення...", а саме те, що запис про тимчасове затримання робиться в протоколі до того як транспортний засіб буде затриманий, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 Порядку № 1102 передбачено, що у разі відсутності водія, транспортний засіб якого доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку або блокується, поліцейський залишає на місці, де був автомобіль, або під його склоочисниками повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу та необхідність прибуття такого водія до територіального органу Національної поліції для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Форма повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу затверджується МВС.

Таким чином, ні ст.265-2 КУпАП, ні п.6 Порядку № 1102 не встановлена черговість здійснення працівниками поліції дій по оформленню протоколу про адміністративне правопорушення. Пункт 6 Порядку № 1102 визначає дії поліцейського щодо оформлення протоколу у разі виникнення певної обставини, а саме у разі відсутності водія, транспортний засіб якого доставляється на спеціальний майданчик чи на стоянку або блокується. Висновки суду першої інстанції щодо необгрунованості позовних вимог в цій частині також є вірними.

Щодо решти позовних вимог про визнання таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили абзац другий пункту 7 в частині слів "...після складення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення", а саме те, що вказаний пункт суперечить вимогам ст. 265-2 КУпАП, оскільки після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу, і таке право є обов'язковим в незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 7 Порядку № 1102 передбачено, що розблокування транспортного засобу здійснюється поліцейським після складення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, аналізуючи положення частини п'ятої статті 265-2 КУпАП вбачається, що цією нормою встановлено лише граничний термін затримання транспортного засобу та право особи на повернення (отримання) транспортного засобу після закінчення триденного строку. Проте, вказана норма закону не пов'язує винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення із поверненням транспортного засобу, на відміну від підзаконного акта.

Щодо решти позовних вимог про визнання таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили абзац другий пункту 8 в частині слів: "...під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в разі його відсутності - до чергової частини територіального органу Національної поліції. Про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський повідомляє державному виконавцю протягом трьох діб." колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.8 Порядку №1102 про місце зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу поліцейський повідомляє водієві під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в разі його відсутності - до чергової частини територіального органу Національної поліції. Про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський повідомляє державному виконавцю протягом трьох діб.

На думку колегії суддів і ці позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось вище, Порядок № 1102 визначає і порядок виконання розшуку майна (транспортного засобу) боржника за виконавчим провадження, і порядок тимчасового затримання і зберігання транспортного засобу боржника, та складання відповідних документів, а також і дії поліцейського у разі тимчасового затримання транспортного засобу у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП, а отже, п.8 Порядку № 1102 встановлює наступний етап дій - порядок сповіщення водія про місце зберігання тимчасово затриманий транспортний засіб, чи сповіщення державного виконавця про затримання транспортного засобу боржника.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи положення ст.40 Закону № 606, ст.ст. 265-2, 268 КУпАП, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів та спеціальних майданчиках і стоянках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1102 в тих частинах, яких зазначив позивач, відповідає правовому акту вищої юридичної сили, а саме ст.265-2 КУпАП та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, не суперечить правовому акту вищої юридичної сили. З урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем доведено правомірність спірного нормативно-правового акту. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили в окремій його частини.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2016р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна поліція України, про оскарження нормативно-правового акта в частині, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.