Справа № 804/14003/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Справа № 804/14003/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Барановського Р.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИВ:

Дніпродзержинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі-Дніпродзержинська ОДПІ, податковий орган, контролюючий орган) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із позовними вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та по рентій платі за спеціальне використання води у загальному розмірі 73 003, 38 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 наявна заборгованість по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 72 972, 07 грн. та по рентій платі за спеціальне використання води в сумі 31,31 грн., яка у добровільному порядку відповідачем не погашена.

Позиція відповідача відображена у запереченнях на позов та полягає у безпідставності та неправомірності заявлених податковим органом позовних вимог. В обгрунтування власної позиції відповідач зазначила про відсутність заборгованості по збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод та безпідставність нарахування Дніпродзержинською ОДПІ даного зобов'язання. Окрім того, відповідач також зауважила про протиправність вимог щодо іншої частини заявленої до стягнення суми боргу щодо податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. Дане твердження відповідач аргументує тим, що прощені їй, як боржнику банку, неустойки та проценти не вважаються доходами фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та як наслідок додатковим благом, оскільки такі суми доходу відповідачем не отримувались та не відображались у поданій до Дніпродзержинської податковій звітності і, відповідно, не сплачувались.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (далі -ФОП ОСОБА_2, платник, відповідач) (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради від 28.10.1999р. за №0010716.

Відповідач перебуває на податковому обліку як платник податків та зборів у Дніпродзержинській ОДПІ від 28.10.1999р. за №4984.

Згідно із ст. 67 Конституції України встановлено - кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України ж передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України встановлено обов'язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.36.1 ст. 36 ПК - податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Пунктом 49.2 ст. 49 ПК передбачено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з п.46.1 ПК, податкова декларація документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.49.1 ст. 49 ПК, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п. 49.18 ст.49 ПК, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 ПК - крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з п.57.1. ст. 57 ПК, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.56.11 ст. 56 ПК - не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податку.

Пунктом 57.3 ст. 57 ПК передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1.-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків. Коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 58.2. ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 58.3 ст.58 Податкового кодексу України - податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Статтею 14 ПК визначено поняття пеня як - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законо129.1. Пеня нараховується:

Статтею 129 ПК встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

- у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- у день настання строку погашення податкового зобов'язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб, та/або контролюючим органом під час перевірки такого податкового агента (п.п.129.1.2, п.п. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК).

Пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

У відповідності до положень ст.59 ПК - у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установленні законодавством строки, орган державної податкової служби відсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 95.2. ст. 95 ПК, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Податковим боргом вважається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (п. 14.1.175 ст.14 ПК).

Згідно із наданою позивачем до суду Довідкою про заборгованість перед бюджетом станом на 20.08.2015р. за платником обліковується податковий борг у загальному розмірі 73 003, 38 грн., що складається із заборгованості по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 72 972, 07 грн. (в т.ч. пеня в сумі 6608, 23 грн.) та по рентій платі за спеціальне використання води в сумі 31,31 грн. (в т.ч. пеня - в сумі 31,31 грн.).

У позовній заяві контролюючий орган зазначає, що заборгованість відповідача по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 72 972, 07 грн. виникла в результаті не сплати сум податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням № від 31.03.2014р. на суму 66 363, 84 грн. (в т.ч. за основним платежем - 52 819, 07 грн. та за штрафними санкціями - 13 544, 77 грн., сформованого на підставі акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 07.03.2014р. №953/7/04-03-17-02-126/НОМЕР_1, а також внаслідок нарахування податковим органом в порядку ст. 129 ПК пені на вищезазначене рішення в сумі 6608, 23 грн.

Слід зауважити, що у матеріалах справи відсутні вищезазначений акт перевірки та докази його отримання відповідачем.

Зі змісту наданих відповідачем заперечень вбачається, що ФОП ОСОБА_1 надано до Дніпродзержинської ОДПІ податкову декларацію по збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод № від 08.08.2015р., у якій відповідачем визначено суму збору, що підлягає до сплати у розмірі 14, 25 грн. При цьому у даній також визначено, що платнику нараховано збір з початку року у розмірі 28, 49 грн.

У якості доказу відсутності у ФОП ОСОБА_1 заборгованості по рентій платі (збору) за спеціальне використання води в сумі 31,31 грн. відповідачем надано до суду копії квитанції №0.0.405075165.2 від 03.07.2015р. про сплату у відділенні ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод в сумі 190, 00 грн.

Вищезазначене спростовує твердження Дніпродзержинської ОДПІ про наявність у відповідача заборгованості по даному збору та безпідставність нарахування пені за даним зобов'язанням.

Окрім того, суд звертає увагу, що жодного розрахунку сум пені, які нараховані відповідачу в порядку ст. 129 Податкового кодексу України, в т. ч. витягу з облікової картки платника, податковим органом до суду не надавалось.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги податкового органу не є обґрунтованими, а позов Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - таким, що не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова підлягає негайному виконанню відповідно до ч.6 ст.183-2 та ч.1 ст. 256 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя Р.А. Барановський