Справа № 807/2016/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м. Київ К/800/13422/16

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Олендера І.Я.,
Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 року

у справі № 807/2016/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття»

до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.07.2014 року у справі № 807/2016/14 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 30.05.2014 року № 748/07-01-17-03/33331628/4703 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 104 873, 12 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено Державну податкову інспекцію у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області правонаступником - Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 червня 2013 року по 30 квітня 2014 року, відповідачем складено акт від 23.05.2014 року № 1450/07-01-17-03/33331628, яким встановлено порушення пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, в частині порушення термінів перерахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 155 387, 13 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.05.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у сумі 155 387, 13 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 104 873, 12 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо правомірного застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст. 127 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій є протиправним.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно із пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Пунктом 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Суд апеляційної інстанції зазначив вірно щодо помилковості висновку податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, щодо застосування положень статті 127 Податкового кодексу України при нарахуванні штрафних санкцій, оскільки вказаною нормою передбачена відповідальність, що покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулись до чи на момент виплати доходу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податок на доходи найманих працівників нараховано своєчасно та правильно, включено у податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків і сум утриманих з них податку (форма 1ДФ). При цьому перевіркою не встановлено фактів недостовірного обчислення податку на доходи фізичних осіб, його неутримання чи несплату.

Оскільки судами встановлено, що несвоєчасна виплата задекларованих та узгоджених податкових зобов'язань за платежем «податок на доходи найманих працівників» виникла внаслідок затримки виплати заробітної плати, при цьому податок на доходи найманих працівників перераховувався в той же день, коли і виплачувалась заробітна плата, тому має місце лише несвоєчасне перерахування сум податку, відповідальність за яке передбачено ст. 126 Податкового кодексу України.

Таким чином, судом апеляційної інстанції зроблений правильний висновок про протиправне нарахування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 104 873, 12 грн.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судом апеляційної інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 року у справі № 807/2016/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді І.Я.Олендер

Т.М.Шипуліна