Справа № 826/353/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2016 року № 826/353/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного

управління ДФС у м. Києві,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить: визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві - податкове повідомлення-рішення № від 30.12.2015 року яким збільшено суму грошового зобов'язання на податок з доходів фізичних осіб на суму 3881,45 (три тисячі вісімсот вісімдесят одна грн.) 45 коп. та нараховані штрафні санкції в сумі 1480,37 (одна тисяча чотириста вісімдесят грн.) 37 коп.; визнати нечинною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80 У від 30.12.2015 року зі сплати єдиного внеску у сумі 13293,38 (тринадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 38 коп.; визнати нечинним та скасувати рішення № 003191701 від 30.12.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або ватником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в сумі 907,72 (дев'ятсот сім) грн. 72 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті Відповідачем з порушенням положень Податкового кодексу України та порушує права і законні інтереси Позивача.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву, в яких Відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Доводи Відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представники Відповідачів, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 12.09.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12.09.2012р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки складено Акт №6374/26-58-17-01-17- від 09.12.2015 р. (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: ст. 135, ст. 164, ст. 177, п. 176.1, ст. 176, п. 179.1 ст. 179. ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ із змінами та доповненнями (що діяв станом на 31.12.2014р.), яким встановлено заниження чистого доходу за 2013р. - 2014р., завищення валових витрат за 2013-2014рр.; не сплата до бюджету ЄСВ за 2013- 2014 рр. в сумі 13 293,38 грн., чим порушено пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-УІ від 08.07.2010р. зі змінами та доповненнями; не забезпечення зберігання документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, чим порушено п. 44.1, п. 44. в ст. 44 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями.

Не погоджуючись з проведеною перевіркою та Актом перевірки Позивачем подано заперечення на Акт перевірки, за результатом розгляду заперечень Контролюючий орган Листом від 25.12.2015 р. №10367/Я/26-58-17-01-11 повідомив Позивача, що Акт перевірки залишено без змін.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 30.08.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 5361,82грн., з них за основним платежем (збільшено) 3881,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1480,37 грн.

Також, Контролюючим органом 30.12.2015 р. винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-80У про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 13293,38 грн.

Контролюючим органом 30.12.2015 р. прийнято Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 904,72 грн.

Позивач не погоджується із винесеним Контролюючим органом рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві, звернувся з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 Податковим кодексом України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок.

Як зазначено у пункті 79.1 зазначеної вище статті, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

У відповідності до пп.78.1.1 - пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (в редакції станом на грудень 2015 р.) документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом; платником податків подано контролюючому органу уточнюючий розрахунок з відповідного податку за період, який перевірявся контролюючим органом; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України (в редакції станом на грудень 2015 р.) Контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі. Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит. Інформація на запит контролюючого органу надається Національним банком України, іншими банками безоплатно у порядку і обсягах, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з наведеної норми вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями. За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Як вбачається з Акту перевірки перевірка проведена на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ.

Підставою для перевірки мало слугувати виявлення Контролюючим органом недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків та не надання платником податків пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу.

Суд звертає увагу, що в Акті перевірки та в наданих запереченнях Контролюючий орган не надав Суду переконливих доказів коли було надіслано запит на адресу Позивача, в Акті перевірки міститься інформація про надсилання Позивачу копія Наказу про проведення документальної позапланової документальної перевірки №1408 від 04.11.2015р. та письмове повідомлення № 969/Я/2б-58-17-01-11 від 04.11.2015р.рекомендованим листом поштою.

Таким чином в супереч вимогам законодавства Відповідачем не доведена на підставі чого було призначено перевірку Позивача, що в свою чергу свідчить проте, що у Контролюючого органу були відсутні підстави для проведення позапланової невиїзної перевірки.

Також, суд звертає увагу, що у відповідності до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду питання про прийняття рішення. Разом з тим, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до вимог, встановлених абз. 2 п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Згідно з пунктом 86.7 вказаної статті Кодексу у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Системний аналіз вищезазначених правових норм дозволяє стверджувати про те, що законодавцем наділено платника податків необхідним механізмом захисту своїх прав від можливих незаконних дій співробітників контролюючого органу. Разом з тим, на платника податків також покладено обов'язок надання документів, необхідних для здійснення перевірки та чітко встановлено наслідки невиконання цього обов'язку - зокрема, застосування фінансової відповідальності.

Вищезазначеною нормою визначено право платника податку після отримання акту перевірки надати документи, визначені в акті перевірки, як відсутні. Акт містить визначення про те, що Позивачем первинних бухгалтерських документів до перевірки не надано, натомість, позивачем Акт перевірки було отримано, що ним не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем 18.12.2015 р. подано до Контролюючого органу заперечення на Акт перевірки з додатками та 25.12.2015 р. Позивачем подано додаткові документи.

Листом від 25.12.2015 р. №10367/Я/26-58-17-01-11 Контролюючий орган залишив без змін висновки Акту перевірки та зазначив, що Позивачем не надано документів.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що Позивачем подавалися документи, проте в супереч вимогам законодавства Відповідачем не взято їх до уваги та необґрунтовано зазначено, що документи не подавалися.

Враховуючи, що Судом встановлено, що підстав для проведення перевірки Позивача у Контролюючого органу були відсутні то в даному випадку, Суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушених прав Позивача шляхом визнання протиправним та скасування Наказу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.11.2015 р. № 1408 щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суб'єкта господарювання - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 12.09.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12.09.2012р. по 31.12.2014р.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України у справі № 21-425а14 від 27.01.2015 року.

Суд встановлено неправомірність дій Відповідача по здійсненню перевірки, оскільки правовою підставою для її проведення є саме Наказ, який в даному випадку, а ні за суб'єктним складом щодо, а ні за наявності підстав, зазначених в акті перевірки, Відповідачем прийнятий в супереч вимогам законодавства.

Таким чином, невиконання Відповідачем вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України є підставою для визнання неправомірними дій Контролюючого органу щодо проведення такої перевірки та, яка наслідок визнання протиправним податкового повідомлення - рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, прийнятих за її результатами.

Враховуючи вище викладе, Суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві - податкове повідомлення-рішення: № від 30.12.2015 року яким збільшено суму грошового зобов'язання на податок з доходів фізичних осіб на суму 3881,45 (три тисячі вісімсот вісімдесят одна грн.) 45 коп. та нараховані штрафні санкції в сумі 1480,37 (одна тисяча чотириста вісімдесят грн.) 37 коп.; вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80 У від 30.12.2015 року зі сплати єдиного внеску у сумі 13293,38 (тринадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 38 коп. та рішення № 003191701 від 30.12.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або ватником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в сумі 907,72 (дев'ятсот сім) грн. 72 коп. підлягають скасуванню.

В частині позовних вимог щодо визнання нечинними податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві - податкове повідомлення-рішення: № від 30.12.2015 року яким збільшено суму грошового зобов'язання на податок з доходів фізичних осіб на суму 3881,45 (три тисячі вісімсот вісімдесят одна грн.) 45 коп. та нараховані штрафні санкції в сумі 1480,37 (одна тисяча чотириста вісімдесят грн.) 37 коп.; вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80 У від 30.12.2015 року зі сплати єдиного внеску у сумі 13293,38 (тринадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 38 коп. та рішення № 003191701 від 30.12.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або ватником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в сумі 907,72 (дев'ятсот сім) грн. 72 коп., Суд зазначає наступне.

Встановлені статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту порушеного права не є вичерпними, разом з тим, деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин, так, зокрема, вимога про визнання нечинним акту може стосуватися лише нормативно-правового акту, а про визнання протиправним індивідуального акту. При цьому вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акту, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акту визнання його нечинним.

Суд звертає увагу, що податкові повідомлення-рішення (вимога та рішення про застосування штрафних санкцій) за своєю природою не є нормативно правовим актом, а є актом індивідуальної дії, то в даному випадку дані рішення не підлягають визнанню нечинними.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 17.08.2010 у справі № К-23575/10.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 04.11.2015 р. № 1408 щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суб'єкта господарювання - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 12.09.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12.09.2012р. по 31.12.2014р.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві - податкове повідомлення-рішення № від 30.12.2015 року яким збільшено суму грошового зобов'язання на податок з доходів фізичних осіб на суму 3881,45 (три тисячі вісімсот вісімдесят одна грн.) 45 коп. та нараховані штрафні санкції в сумі 1480,37 (одна тисяча чотириста вісімдесят грн.) 37 коп.

4. Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80 У від 30.12.2015 року зі сплати єдиного внеску у сумі 13293,38 (тринадцять тисяч двісті дев'яносто три) грн. 38 коп.

5. Скасувати рішення № 003191701 від 30.12.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або ватником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в сумі 907,72 (дев'ятсот сім) грн. 72 коп.

6. Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук