Справа № 265/4406/16-а
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/4406/16-а
Провадження №2-а/265/150/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

за участю секретаря Цепи К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії управління Пенсійного фонду України в Орджоніідзевському районі міста Маріуполя Донецької області щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років протиправними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01.01.2016 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1995 року він працює в прокуратурі Донецької області і з лютого 2011 року йому було призначено пенсія за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру», яка виплачувалась до 01.01.2016 року, а з 01.01.2016 року була припинена. При зверненні до відповідача з вимогою про поновлення виплати пенсії, йому була надана письмова відповідь від 27.07.2016 року №17324/02 , якою було відмовлено в задоволені заяви та пояснено, що він продовжує працювати на посаді прокурора, а на підставі ст.86 п. 15 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, діючій на момент звернення, встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам, працюючим на посаді, на яких поширюється дія цього закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим законом, пенсія не виплачується. Зазначену відмову в поновленні виплати пенсії позивач вважає протиправною, тому що суперечить змісту ст. ст. 22, 46, ч.1 58 Конституції України, ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Він набув право на пенсію на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Пенсія це є соціальна гарантія держави, це щомісячна пенсійна виплата яка призначається пожиттєво і не має термінів, не є строковою виплатою. Вважає, що положення ст.86 ч.15 Закону, на яку посилається відповідач, на нього не поширюється. Просить суд, задовольнити його вимоги в повному обсязі, визнавши дії відповідача протиправними та зобов'язати відновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугою років з 01.01.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про день та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності проти задоволення позову заперечував, надавши до суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області та йому було призначеної пенсію за вислугу років відповідно статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» з 2011 року. З 01.01.2016 р. виплата пенсії за вислугу років позивачу було зупинено на підставі ст.86 п.15 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, діючій на момент звернення, якою встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам, працюючим на посаді, на яких поширюється дія цього закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим законом, пенсія не виплачується. Позивач на момент звернення в ПФУ продовжував працювати на посаді прокурора, а тому у відповідача не було підстав для її поновлення. Дії відповідача вважає правомірними. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя з 19.09.2011 року та продовжує працювати на посаді прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 2.

Із листа УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області від 27.07.2016 року вбачається, що позивач звертався до відповідача з заявою про поновлення виплати призначеної йому пенсії, але ж відповідачем було відмовлено в задоволенні його заяви на підставі ст.86 п.15 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, діючій на момент звернення, як особі, яка на момент звернення працює на посаді прокурора.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Принцип соціальної держави втілено у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) у 1966 році, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) у 1966 році декларує, що держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення».

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 911-VIII від 24.12.2015року, який набув чинності з 01.01.2016 р. до абзацу другого ч.1 ст47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» було внесено зміни, якими з 1.01.2016 року тимчасово у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року особам (окрім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії, щомісячне довічне грошове утримання не виплачується. Цим законом внесені зміни до ст.86 п.15 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діє.

Ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає термін «пенсія», як щомісячну пенсійну виплату в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визначення її інвалідом.

Судом встановлено, що позивач у 2011 році, на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» набув права на пенсію за вислугою років та така пенсія йому була нарахована та виплачувалась.

Отримавши право на пенсію за вислугою років, він продовжив працювати на посаді, чим реалізував своє конституційне право на працю, передбачене ст.43 Конституції України.

На думку суду одержання позивачем пенсії за вислугою років не може залежите від виконання ним іншої оплачуваної, роботи, при тому, що Закон України «Про прокуратуру», який діяв на момент набуття позивачем пенсії за вислугою років, не обмежував право працюючої особи на отримання цієї пенсії.

Відповідно до ст. 58,64 Конституції України закони не мають зворотної дії у часі. Цими статтями Конституції гарантується, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача на отримання пенсії за вислугу року порушено відповідачем з 01.01.2016 року та підлягає поновленню.

Посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на Закон України № 911- VIII від 24.12.2015року яким у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року особам ( окрім інвалідів 1 та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій , осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії, щомісячне довічне грошове утримання не виплачується, суд вважає безпідставними, такими, що суперечать ст. 58,64 Конституції України.

Також суд звертає увагу, що на момент розгляду справи судом Рішенням Конституційного Суду України ( Справа № 1-8/2016 від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016) положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, із яких витікають зміни до ст.86 п.15 Закону України «Про прокуратуру», на які посилається відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, визнані такими що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність.

Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8-11, 71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області щодо тимчасового зупинення виплати пенсії за вислугою років з 1 січня 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевськом районі м. Маріуполя Донецької області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 01 січня 2016 року.

Постанова суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя