Справа № 806/1116/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м.Житомир справа № 806/1116/16

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Шатківської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2016, яким збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов"язаннями в розмірі 19111,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 4777,75 грн.

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №001686400 від 09.06.2016, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що за результатами планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_4 відповідачем було складено акт перевірки №67/702/13-02/ від 01.06.2016. Перевіркою встановлено порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.184.7 ст.184, п.188.1 ст.188, п.198.6 ст.198 ПК України та порушення постанови КМУ від 30.10.2008 №957 в редакції від 17.06.2015 №426 в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін та Закону України "По державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995. На підставі акту перевірки, відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № та №001686400 від 09.06.2016. Зазначає, що підприємством до перевірки були надані всі необхідні документи. Вважає, що висновки про наявність порушень п.185.1 ст.185 п.184.7 ст.184, п.188.1 ст.188 ПКУ ґрунтуються виключно на припущеннях, вони є необґрунтованими , не підтвердженими та такими, що суперечать змісту нормативно-правових актів. Тому, винесені на підставі таких порушень податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності до вимог чинного законодавства. Зокрема, вказав, що в ході проведення перевірки були встановлені порушення п.187.1, п.184.7 ст.187 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов"язань з податку на додану вартість від надання в оренду нежилих приміщень та по операціям з умовного продажу залишків товарів. Щодо завищення податкового кредиту, то в порушення п.198.6 ст.198 ПК підприємцем до складу податкового кредиту березня 2014 р. до складу податкового кредиту включено суму ПДВ в розмірі 967,35 грн. по податковим накладним, що були виписані раніше ніж за 365 днів до моменту включення. Щодо не відображення в складі податкового кредиту податкових декларацій на суму 26757,27 грн. вказав, що оскільки позивач не скористався своїм правом на включення їх до податкового кредиту, тому відсутні правові підстави для врахування цих сум податковим органом.

Також пояснив, що в ході перевірки встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін, затверджених Постановою КМУ від 30.10.2008 № 957 зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 17.06.2015 № 426. Вважає безпідставними посилання позивача на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.12.2015 у справі № 826/17459/15, якою було визнано нечинною Постанову КМУ від 17.06.2015 № 426, оскільки на час реалізації позивачем алкогольних напоїв вказана Постанова КМУ була діючою. Таким чином, вважав позов безпідставним та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

Встановлено, що працівниками Коростенської об"єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки №67/702/13-02/ від 01.06.2016 (а.с.13-59).

Перевіркою встановлено порушення:

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.184.7 ст.184, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI (у редакції, що діяла у 2014) в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в сумі 19111,0 грн.

- Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 від 17.06.2015 №426 від 17.06.2015 в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін та Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 (із змінами та доповненнями).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято:

-податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2016, яким збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов"язаннями в розмірі 19111,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 4777,75 грн.

-податкове повідомлення-рішення №001686400 від 09.06.2016, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в розмірі 10000,00 грн.

Вважаю такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність їх вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому, згідно п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), у разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно ст. 58 ПКУ у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 09.06.2016, яким збільшено суму грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов"язаннями в розмірі 19111,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 4777,75 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для винесення зазначеного рішення слугували встановлені в ході перевірки порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.184.7 ст.184, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI (у редакції, що діяла у 2014).

Щодо порушення позивачем п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI, суд зазначає наступне.

Проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на підставі первинних документів встановлені порушення щодо задекларованих фізичною особою-підприємцем показників у рядках (1-8.2) декларацій з податку на додану вартість, а саме: згідно договору оренди нежилого приміщення від 02.01.2013 ФОП ОСОБА_4 здає в оренду частину нежилих приміщень ФОП ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, десять квадратних метрів та за адресою: АДРЕСА_2. Щомісячна орендна плата за користування приміщеннями становить 80 грн. (п.3.1 Договору).

Отже, в порушення п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI підприємцем не включено до складу податкового зобов"язання податок на додану вартість від надання в оренду нежилих приміщень в розмірі 325,0 грн.

В судовому засіданні представники позивача дане порушення визнали та в цій частині не оскаржували.

Щодо порушення позивачем п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI (у редакції, що діяла у 2014), суд зазначає таке.

Підставою для таких висновків контролюючого органу стало включення підприємцем до складу податкового кредиту березня 2014 суми податку на додану вартість в розмірі 967,35 грн. по податковим накладним, що були виписані раніше ніж за 365 днів до моменту включення, а саме:

-в березні 2014 року на загальну суму ПДВ 967,35 грн. по податкових накладних №1381/0006 від 07.03.2012 на придбання лікеро-горілчаних виробів у ТОВ "Баядера-Логістик" на суму 888,30 грн. у т.ч. ПДВ 148,05 грн., №2627/0006 від 14.03.2012 на придбання лікеро-горілчаних виробів у ТОВ "Баядера-Логістик" на суму 2026,44 грн. у т.ч. ПЛВ 337,74 грн., №4751/0006 від 21.03.2012 на придбання лікеро-горілчаних виробів у ТОВ "Баядера Логістик" на суму 774,36 грн. у т.ч. ПДВ 129,06 грн., №6335/006 від 28.03.2012 на придбання лікеро-горілчаних виробів у ТОВ "Баядера-Логістик" на суму 1267,68 грн. у т.ч. ПДВ 211,28 грн. та №6345/0006 від 28.03.2012 на придбання лікеро-горілчаних виробів у ТОВ "Баядера-Логістик" на суму 847,32 грн. у т.ч. 141,22 грн.

Представники позивача в судовому засіданні таке порушення визнали та в цій частині повідомленні-рішення не оскаржується.

В силу ч.2 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, доказуванню не підлягають.

Таким чином, правомірність встановлених у акті перевірки порушень позивачем п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI на суму 325,00 грн. та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755VI (у редакції, що діяла у 2014) на суму 967,35 грн. вважаються доведеними та доказуванню не підлягають, оскільки не оспорюються позивачем.

Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення п.185.1 ст.185 п.184.7 ст.184, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_4 не включено до складу податкового зобов"язання податок на додану вартість по умовно проданих товарах суми по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані (реалізовані) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності в сумі 17819,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням позивача 23.01.2015 анульовано свідоцтво платника ПДВ ФОП ОСОБА_4.

Згідно п.184.6 ст.184 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникненя правовідносин) у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Пунктом 184.7 ст.187 ПК визначено, що якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст.188 ПК визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

У акті перевірки зазначено, що згідно поданих до перевірки первинних документів (видаткових та податкових накладних, фіскальних чеків) залишки товару станом на 23.01.2015 склали 125535, 40 грн. без ПДВ (ПДВ складає 25107,08 грн.).

Також ФОП ОСОБА_4 було задекларовано загальну суму податкового зобов"язання, в т.ч. і суму умовного продажу по податку на додану вартість у заключній податковій декларації поданій за січень 2015 від 24.02.2015 № у сумі 7288,0 грн. ПДВ.

Отже, залишок придбаних товарів, які не були реалізовані у заключній декларації як умовний продаж склав 89095,4 грн. без ПДВ (ПДВ 17819,08 грн.).

Зазначена сума ПДВ у розмірі 17819,08 грн. і включена в оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2016.

Позивач в обґрунтування свої позовних вимог в цій частині зазначає, що податковим органом невірно визначено залишки товаро-матеріальних цінностей та при розрахунку вартості цих товарів безпідставно застосована середня націнка.

Однак, суд погоджується з висновками податкового органу з огляду на таке.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що при формуванні залишків товару враховувалися висновки попереднього акту перевірки від 06.02.2014 №32/167/17-02/.

Вказаний акт перевірки був підписаний ОСОБА_4 та його висновки не оскаржувалися, а отже є узгодженими.

Так, згідно акту перевірки від 06.02.2014, залишки товару станом на 01.01.2013 становлять 165425,0 грн. з ПДВ. (137833,33 без ПДВ). (а.с.213)

Для проведення розрахунку умовного продажу по податку на додану вартість були використані надані до перевірки ФОП ОСОБА_4 первинні документи.

До матеріалів справи було надано реєстр податкових накладних ОСОБА_4 на придбання товару за період з 01.01.2013 по 23.01.2015. (а.с.192-198).

Так, згідно даного реєстру, ФОП ОСОБА_4 придбано товару протягом 2013р. на суму 377324,0 грн. без ПДВ.

Протягом 2013 року товару було реалізовано на суму 414208,0 грн.

Така сума відповідає значенню зазначеному ФОП ОСОБА_4 у графі 4 додатку 5 до податкової декларації про майновий стан - "вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції" поданій за 2013р. № від 13.03.2014р. (а.с.215-217).

Отже, залишок товару станом на 01.01.2014р.становить 100949,33 грн.( 137833,33 + 377324,0 - 414208,0 = 100949,33 грн)

Згідно реєстру податкових накладних ФОП ОСОБА_4 протягом 2014 року товару придбано на суму 402551,55 грн.

Реалізовано товару протягом 2014р. на суму 423432,0 грн. без ПДВ., що відповідає значенню зазначеному ФОП ОСОБА_4 у графі 4 додатку 5 до податкової декларації про майновий стан - "вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції" поданій за 2014р. № від 09.02.2015р. (а.с.218-220).

Згідно реєстру податкових накладних з 01.01.2015р. по 23.01.2015р.товару придбано на суму 36439,31 грн.

У зв"язку з тим , що за даний період декларація позивачем ще не подавалась, при розрахунку суми реалізованого товару з 01.01.2015 по 23.01.2015 перевіряючим були використані звіти по РРО.

Так, згідно доданого до матеріалів справи витягу по Z-звітам з 01.01.2015 по 23.01.2015, у даний період позивачем було реалізовано товару на суму 34266,01 грн.(а.с.221)

Для вирахування суми залишку, відповідачем було виведено середню націнку 25% по довідці ФОП ОСОБА_4 про націнки на підакцизний товар. (а.с.222).

Товару реалізовано без націнки на суму 27412,80 грн.

Залишок по січню станом на 23.01.2015р. становить 9026,51 грн. (36439,31 -27412,8 = 9026,51 грн.)

Залишок товару станом на 23.01.2015р. становить 89095,39 грн. без ПДВ.(9026,51 + 80068,88 = 89095,39 грн.)

Тобто, обґрунтованим є висновок відповідача, що умовного продажу має бути 17819,08 грн. ( 89095,39 грн. / 5 = 17819,08 грн.)

Беручи до уваги, що реалізований товар підтверджений первинними документами та визначений ФОП ОСОБА_4 у податкових деклараціях "Про майновий стан та доходи" поданих за перевірений період, отже сформований відповідачем реєстр податкових накладних в розрізі від придбаного товару та послуг згідно первинних документів наданих позивачем, повністю співпадає з поданими позивачем податковими деклараціями з податку на додану вартість за перевірений період.

Суд вважає безпідставними доводи представників позивача щодо неправильності виведення відповідачем середньої націнки на товар у 25%, оскільки чинним законодавством, зокрема стандартами бухгалтерського обліку, не заборонено визначати торгівельну націнку методом середнього відсотка.

Щодо неврахування, на думку позивача, контролюючим органом завищення сум податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 26757,27 грн. суд зазначає наступне.

Позивач стверджує, що з наданих до перевірки податкових накладних вбачається, що за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 загальна сума податку на додану вартість значно вища ніж сума податку, яка задекларована в рядку 17 податкових декларацій з податку на додану вартість. Вважає, що в порушення п.54.3 ст.54 ця сума відповідачем не врахована в зменшення суми визначеного грошового зобов"язання.

Суд не погоджується з такими доводами представників позивача з огляду на таке.

Відповідно пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підставою для нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, зареєстрована в ЄРПН.

Пунктом 198.3 статті 198 Кодексу визначено, що податковий кредит звітного період визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, і також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної (пункт 198.6 статті 198 Кодексу).

Отже, належним чином складена та зареєстрована в ЄРПН податкова накладна, яка не була включена до складу податкового кредиту в податковому періоді її складання та з дати складання якої не минуло 365 днів, може бути включена до складу податкового кредиту в наступних звітних (податкових) періодах протягом 365 календарних днів з дати її складання шляхом відображення сум податку в розділі II "Податковий кредит" податкової декларації з ПДВ.

Крім того, п.184.5 ст.184 ПК визначено, що з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Отже, суд вважає, що оскільки ФОП ОСОБА_4 не скористався своїм правом на формування податкового кредиту в порядку і в строки визначені Податковим кодексом України, тому доводи з цього приводу є безпідставними.

Щодо посилання представника позивача на пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

В пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов"язань, суми бюджетного відшкодування та /або від"ємного значення об"єкта оподаткування податком на прибуток або від"ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку, що податковим законодавством не передбачено обов"язку контролюючого органу самостійно збільшувати розмір податкового кредиту платника податків, оскільки віднесення певних сум до податкового кредиту є виключним правом такого платника.

Крім того, як встановлено судом, до перевірки не надавалися інші податкові накладні, ніж ті, які наявні в реєстрі податкових накладних, які б були підставою для формування такого податкового кредиту.

Водночас представниками позивача в судовому засіданні не заперечувалося, що будь-яких заперечень, уточнюючих розрахунків з даного приводу на акт перевірки до податкового органу не подавалося.

Отже, позивач таким правом не скористався.

Таким чином, доводи щодо неврахування за аналогічний період до податкового кредиту суми 26757,27 грн., яка мала бути врахована в рахунок зменшення суми визначеного грошового зобов"язання, є безпідставними та до уваги судом не беруться.

Враховуючи викладене, зроблені в акті перевірки висновки щодо встановлених порушень знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Отже, відповідачем доведено правомірність нарахування позивачу суми грошового зобов"язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов"язаннями в розмірі 19111,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 4777,75 грн., з огляду на що, податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2016 є правомірним, а позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується податкового повідомлення-рішення №001686400 від 09.06.2016, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Підставою для винесення зазначеного рішення став, встановлений перевіркою факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін затверджених постановою КМУ від 30.10.2008р. № 957 із змінами внесеними постановою КМУ від 17.06.2015р. № 426, а саме:

-згідо чеку № 0053 від 18.07.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0.5 л. за ціною 41,90 грн. Згідно постановою КМУ від 30.10.2008р. № 957 із змінами внесеними постановою КМУ від 17.06.2015р. № 426 мінімальна роздрібна ціна станом на 08.11.2015р. мала ти 49,90 грн. мінімальна роздрібна ціна станом на 18.07.2015р. мала бути 49.90 грн.

-згідо чеку № 0030 від 18.07.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0.5 л. за ціною 41,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 18.07.2015р. мала бути 49.90 грн..

-згідо чеку № 0017 від 19.07.2015р. було реалізовано горілку „Хлібний дар" об'ємом 0.5 л. за ціною 41.90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 19.07.2015р. мала бути 49.90 грн..

-згідо чеку № 0064 від 24.09.2015р. було реалізовано горілку "Житомир" об'ємом 0.5 л. за ціною 47,40 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 24.09.2015р. мала бути 54.90 грн..

-згідо чеку № 0061 від 25.09.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0.5 л. за ціною 41,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 02.08.2015р. мала бути 54.90 грн..

-згідо чеку № 0018 від 25.09.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0.5 л. за ціною 41,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 02.08.2015р. мала бути 54.90 грн..

-згідо чеку № 0053 від 06.11.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0,5 л. за ціною 41,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 02.08.2015р. мала бути 54,90 грн..

-згідо чеку № 0029 від 06.11.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0.5 л. за ціною 41,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 02.08.2015р. мала бути 54.90 грн..

-згідо чеку № 0051 від 08.11.2015р. було реалізовано горілку "Хортиця" об'ємом 0.5 л. за ціною 45,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 08.11.2015р. мала бути 54.90 грн.

-згідо чеку № 0019 від 07.11.2015р. було реалізовано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0,5 л. ціною 41,90 грн. - мінімальна роздрібна ціна станом на 08.11.2015р. мала бути 54.90 грн.

На алкогольні напої, які реалізувалися за заниженими цінами надано накладні. Зазначений товар був придбаний згідно видаткових накладних № 23916/21991 від 18.06.2015р. виписаною ТОВ "Баядера логістік" (код ЄДРГІОУ 35871504) на загальну суму 710.40 грн. з ПДВ (придбано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0.5), № 11391/10626 від 26.03.2015р. виписаною ТОВ "Баядера логістік" (код ЄДРГІОУ 35871504) на загальну суму 2853,12 грн. з ПДВ - (придбано горілку "Хлібний дар" об'ємом 0,5) № 99394 від 14.04.2015р. виписаною TOB ТК "Полісся Продукт" (код СДРПОУ 32265298) на загальну суму 800,05 грн. з ПДВ (придбано горілку "Хортиця" об'ємом 0.5) та № 234887 від 19.08.2015р. виписаною ТОВ ТК "Полісся Продукт" (код ЄДРПОУ 22x5298) на загальну суму 1606,25 грн. з ПДВ (придбано горілку "Житомир" об'ємом 0.5).

Суд погоджується з висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Згідно Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95 (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Форма та зміст розрахункових документів визначена у Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом ДПА від 01.12.2000 №614 (чинного на час спірних правовідносин).

Згідно п.3.1 Положення Фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

Касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити: назву господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Законом України "Про податок на додану вартість"; перед номером друкуються великі літери "ПН"; для СГ, що не є платниками ПДВ, - ідентифікаційний код за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери "ІД"; якщо кількість придбаного товару (отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - то кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); найменування товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги); позначення форми оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та суму коштів за даною формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком - літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка - великі літери "ПДВ"; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН"; напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та логотип виробника.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно фіскальних чеків::

- від 18.07.2015, 19.07.2015, 25.09.2015, 06.11.2015, 07.11.2015 горілка "Хлібний дар" об"ємом 0,5 л реалізована за ціною 41,90 грн. (а.с.164-166)

-від 24.09.2015 горілка "Житомир" об"ємом 0,5 л реалізована за ціною 47,40 грн. (а.с.165)

- від 08.11.2015 горілка "Хортиця" об"ємом 0,5 л реалізована за ціною 45,90 грн. (а.с.165).

Тобто зазначені ціни не відповідають постанові КМУ від 30.10.2008 №957 із змінами, внесеними постановою КМУ від 17.06.2015 №426.

Представники позивача стверджують, що у чеках, визначених податковим органом у акті перевірки, була допущена помилка програмування, у зв"язку з чим об"єм проданої горілки було зазначено замість 0,37 л помилково 0,5 л.

Дані доводи до уваги судом не беруться, оскільки вся відповідальність за програмування покладається на позивача, як платника податків. Крім того, слід звернути увагу, що вказані помилки в програмуванні РРО допускалися систематично і позивачем не були виправлені.

Крім того, відповідно до вимог пунктів 1,2,13 Закону №265 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані

-проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

-видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

-забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно п.6 ст.3 Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 №417 (чинній на момент спірних правовідносин) внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція "службове внесення" використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми.

Якщо алгоритм роботи РРО не забезпечує окремого накопичення у фіскальній пам'яті від'ємних сум розрахунків: дозволяється реєструвати видачу коштів (скасування помилкової суми) за допомогою операції "службова видача"; забороняється реєструвати через РРО від'ємні суми з використанням операції "сторно".

Якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

Такий самий акт складається при скасуванні помилково проведеної через РРО суми розрахунку, де вказуються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа. Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку передаються до бухгалтерії суб'єкта господарювання і зберігаються протягом трьох років. У разі відсутності в суб'єкта господарювання бухгалтерії зазначені акти підклеюються на останній сторінці відповідної книги ОРО.

В ході розгляду справи встановлено, що позивачем не було здійснено скасування помилково проведеної суми через РРО та не складено відповідний акт.

Посилання представників позивач на те, що наказом ФОП ОСОБА_4 №1 від 01.01.2015 року затверджено скорочені назви алкогольних та тютюнових виробів, що зазначені у чеках та які повинні були братися до уваги перевіряючими, а також акти перевірки залишків товарів та пояснювальні записки працівників магазину (а.с.151-163) , суд до уваги не бере та оцінює їх критично, оскільки до перевірки такі документи не надавалися. Крім того, позивачем не подавалися заперечення на акт перевірки та їх документальне підтвердження на вказані порушення. Протилежного в ході розгляду справи представниками позивача не доведено.

У відповідності до п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов'язаний надавати посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків від початку перевірки.

Так, згідно п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту.

Відтак, ФОП ОСОБА_4, не погодившись з актом перевірки, мав право у відповідності до вказаної норми протягом п'яти днів надати заперечення та представити документи, що спростовують висновки контролюючого органу.

Проте, як не заперечувалося представниками позивача, такі заперечення позивачем не подавав, додаткові документи не надав.

Відтак, суд дійшов висновку, враховуючи ненадання позивачем під час перевірки первинних документів і силу положень п.44.6. ст.44 ПК України вважається, що такі документи були відсутні у платника податків.

Позивач стверджує, що податковим органом неправомірно застосовано Постанову КМУ від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови КМУ від 30.10.2008 №957", оскільки рішенням Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 №К/800/5606/16 вона визнана незаконною та нечинною.

Суд не погоджується з доводами представників позивача з цього приводу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року за №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року за №481/95-ВР. до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Частиною 10 статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року за №481/95-ВР право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої надано Кабінету Міністрів України.

Мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, інших зброджених напоїв, суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п'ять зірочок, бренді ординарного, горілки виноградної та інших спиртових дистилятів і спиртних напоїв різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

У свою чергу, додатком до даної постанови передбачено, що мінімальна роздрібна ціна на горілку та лікеро-горілчані вироби, інші, код згідно з УКТЗЕД 2208 60, 2208 70, 2208 90, за 1 літр 100-відсоткового спирту, до 31.08.2015 складає 249,5 грн., а з 01.09.2015 року складає 274,50 грн.

При цьому, зазначена мінімальна роздрібна ціна застосовується згідно додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 у редакції, викладеній з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №462 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957", яка набрала чинності 17.06.2015.

Постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 була оскаржена у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №826/17459/15 Постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 №957" визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 по справі №826/17459/15 залишено без змін.

Судові рішення набрали законної сили 11.02.2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2016 виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 по справі №826/17459/15 зупинено до розгляду справи судом касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016 по справі №826/17459/15 залишені без змін .

Як випливає з Рішення Конституційного суду від 09.02.1999р. № 1-99-рп, частину ст.58 Конституції України щодо дій нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон, або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчиненні відповідних дій такою особою.

Крім того, за змістом ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Водночас, в силу ч.8 ст.171 КАС України, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Тобто, такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Правова позиція аналогічного характеру наведена у постанові Верховного Суду України від 08.12.2009 року по справі №21-1573во09, яка у відповідності до частини 3 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

Крім того, така ж позиція викладена в п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі".

Таким чином, Постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957" втратила чинність з дати набрання постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 року по справі №826/17459/15 законної сили, а саме з 11.02.2016 року.

Враховуючи, що факт реалізації позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими за мінімально встановлені роздрібні ціни на такі напої, мав місце до втрати чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №462 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957", остання повинна застосовуватись до спірних правовідносин.

Отже, доводи представників позивача з цього приводу є безпідставними.

Тому, покладені в основу прийняття оспорюваного рішення обставини щодо допущених позивачем порушень, знайшли своє підтвердження належними і допустимими доказами та у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у повному обсязі.

Як передбачено статтею 94 КАС України, судові витрати на користь сторін не присуджуються.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,524 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.06.2016 № та № відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 19 жовтня 2016 р.