Справа № 826/6041/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2016 року № 826/6041/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0091-17 від 08.06.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі ГУ ДФС ум. Києві № 0091-17 від 08.06.2015 р.; скасування повідомлення про наявність податкового боргу від 09.12.2015 року № 10877/Б/26-56-16-01-10 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2015 року № 20079/Б/26-56- 16-01-10.

В обґрунтування позовних вимог Позивача зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте Відповідачем всупереч закріпленого Податковим кодексом України принципу стабільності та всупереч положень статті 58 Конституцією України.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях на позовну заяву.

Представниками сторонами заявлено клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні, Судом розглянуто клопотання сторін та прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 927453, Позивач є власником автомобіля LEXUS (універсал-В легковий), об'ємом двигуна 3456 куб. см., державна реєстрація якого відбулась 23.06.2010 року.

Контролюючим органом було винесено податкове повідомлення - рішення від 08.06.2015р. №0091-17 за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн., відносно транспортного засобу зареєстрованого на ОСОБА_1

Відповідачем 22.10.2015 року було прийнято податкову вимогу № 10877-23, якою Позивачу визначено суму податкового боргу в розмірі 25000,00 грн.

Контролюючим органом 09.12.2015 року прийнято рішення про опис майна в податкову заставу №20079/Б/26-56-16-01-10.

Не погоджуючись з податковим повідомленням - рішення, податковою вимогою та рішенням про опис майна в податкову заставу Позивачем подано скаргу до Головного Управління ДФС у м. Києві (надалі - ГУ ДФС у м. Києві), за результатом розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 14.03.2016 р. №1992/Б/26-15-10-02-16, яким залишено без розгляду спірне податкове повідомлення - рішення, а податковою вимогою та рішенням про опис майна в податкову заставу залишено без змін, а скаргу в даній частині без задоволення.

Позивач вважає спірні рішення Відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі ГУ ДФС ум. Києві № 0091-17 від 08.06.2015 р., Суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 4 Кодексу закріплені основні засади податкового законодавства України, які ґрунтуються на наступних принципах, зокрема: рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, тобто забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (підпункт 4.1.2. пункту 4.1. статті 4 Кодексу); презумпції правомірності рішень платника податку, тобто, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Кодексу); соціальної справедливості, тобто установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків (підпункт 4.1.6. пункту 4.1. статті 4 Кодексу); стабільності, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 Кодексу).

Таким чином, будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватися на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» (далі - Закон) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в дію була введена стаття 267 «Транспортний податок».

Так, підпунктом 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Кодексу встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

При цьому, за припасами підпункту 267.2.1. пункту 267.2. статті 267 Кодексу, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4. статті 267 Кодексу).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 267.5.1. пункту 267.5. статті 267 Кодексу).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6.1. пункту 267.6. статті 267 Кодексу).

Відповідно до підпункту 267.6.2. пункту 267.2. статті 267 Кодексу, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Фізичними особами транспортний податок сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (підпункту 267.8.1. пункту 267.8. статті 267 Кодексу).

В той же час, відповідно до підпункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 та підпункту 265.1.2. пункту 265.1. статті 265 Кодексу, транспортний податок входить до складу податку на майно, який, у свою чергу, належить до місцевих податків.

При цьому, особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Кодексом (пункт 4.2. статті 4, пункт 4.4. статті 4, пункт 10.4. статті 10 Кодексу).

Відповідно до пункту 12.3. статті 12 Кодексу сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За приписами частини 1 статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 Кодексу, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Так, рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629» установлений транспортний податок та затверджене Положення про транспортний податок, яке містить, норми, аналогічні тим, що викладені в Кодексі.

Зазначене рішення Київської міської ради було опубліковане у газеті «Хрещатик» 06.03.2015 року.

Виходячи з наведених норм вбачається, що рішення, яким введено транспортний податок на території міста Києва, набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення, тобто не раніше 2016 року.

Таким чином, у Позивача був відсутній обов'язок сплачувати транспортний податок у 2015 році, отже податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі ГУ ДФС ум. Києві № 0091-17 від 08.06.2015 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині позовних вимог щодо скасування повідомлення про наявність податкового боргу від 09.12.2015 року № 10877/Б/26-56-16-01-10 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2015 року № 20079/Б/26-56- 16-01-10.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідачем 22.10.2015 року було прийнято податкову вимогу № 10877-23, якою Позивачу визначено суму податкового боргу в розмірі 25000,00 грн. (транспортний податок) та 09.12.2015 року прийнято рішення про опис майна в податкову заставу №20079/Б/26-56-16-01-10.

У відповідності до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового Кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 цієї ж статті Кодексу України, у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Враховуючи, що Судом скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі ГУ ДФС ум. Києві № 0091-17 від 08.06.2015 р. то податкова вимога від 22.10.2015 року № 10877-23 і рішення про опис майна в податкову заставу від 09.12.2015 року №20079/Б/26-56-16-01-10 підлягає скасуванню, оскільки вони є взаємопов'язаними.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись статтями 69-71, 94, 122, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі ГУ ДФС ум. Києві № 0091-17 від 08.06.2015 р.

3. Скасувати податкову вимогу від 22.10.2015 р. №10877-23.

4. Скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2015 року № 20079/Б/26-56- 16-01-10.

5. Стягнути з Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) судові витрати в сумі 1653,63 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук