Справа № 640/14132/16-а
Суддя: Лях М. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/640/351/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.10.2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд визнати бездіяльність відповідача неправомірною та зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є батьком військовослужбовця, який загинув під час виконання службових обов`язків, звертався до Харківського обласного військового комісаріату з заявою та пакетом документів для отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, проте відповідач відмовився надати позивачу вказаного посвідчення, у зв`язку із чим останній звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог в повному обсязі, також просив вимоги задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в адміністративному позові.

В судове засідання представник ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю, з урахуванням письмових заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Позивач, ОСОБА_1 , є батьком військовослужбовця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув 06.10.1993 року від вогнепальної збої груди під час виконання військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з заявою, в якій просив видати посвідчення члена сім`ї військовослужбовця.

Листом № 1811/ВСЗ від 08.08.2016 року Харківський обласний військовий комісаріат відмовив позивачу у наданні йому статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби та у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, оскільки, відповідно до п. 6 статті 18 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки позивач не надав документ, що засвідчує те, що він знаходився на утриманні сина військовослужбовця.

Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Наказом Міністерства Оборони України № 937 від 31.12.2014 року затверджено Інструкцію з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, згідно п. 4.16 якої вбачається, що членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Проте, враховуючи положення ч. 6 ст. 18 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачем не було надано ані відповідачу, ані суду під час розгляду даної адміністративної справи, будь-яких доказів про те, що він, як батько померлого сина військовослужбовця, перебував на його утриманні.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не надано обґрунтованих доказів протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови у наданні йому статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби, також відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати відповідне посвідчення, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Відповідно до статей 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. На підставі наведеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

В судовому засіданні 10 жовтня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Київського районного суду
м. Харкова М.Ю. Лях