Справа № 808/1433/16
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2016 рокусправа № 808/1433/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

представника відповідача: Гавриленко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року у справі № 808/1433/16 за позовом фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична-особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування прийнятих 18.04.2016 року податковим органом податкового повідомлення-рішення №, рішення № та вимогу №Ф- від 05.04.2016 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняті 18 квітня 2016 року податкове повідомлення-рішення № та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Визнано протиправною та скасовано прийняту Відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05 квітня 2016 року.

Пологівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Пологівської ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 30.06.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатом проведеної перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення Позивачем:

- п.177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, чим занижено суму податку на доходи фізичних осіб , який необхідно сплатити до бюджету за 2014-2015 рр. на загальну суму 22 259,00 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі 18 158,56 грн. та за 2015 рік у сумі 4100,44 грн.;

- п. 177.10 ст. 177 ПК України, та Порядок ведення книги обліку доходів та витрат;

- п.1 ч.2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Зазначене порушення спричинило не донарахування сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014-2015 роки в розмірі 51492,54 грн., у тому числі за 2014 рік на суму 42006,85 грн. та за 2015 рік на суму 9 485,69 грн. ;

05.04.2016 на підставі акта перевірки відповідачем була прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, за якою відповідач вимагає у позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 51492, 54 грн.

18.04.2016 року на підставі акта перевірки відповідачем були прийняті податкове повідомлення-рішення №, яким Позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 33388, 50 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 22259 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 11129,5 грн. та рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_2 було вирішено застосувати штрафні санкції у розмірі 5149, 25 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття зазначених рішень, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваних рішень податковий орган не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, що свідчить про необхідність їх скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Приписами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України ( у редакції, яка діяла станом на оформлення господарських відносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У відповідності до п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розрахунку об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних, необхідною умовою для віднесення понесених витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, до категорії валових витрат, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваних рішень було виявлення податковим органом порушень Позивачем приписів податкового законодавства, а саме:

- неправомірне віднесення суми витрат у розмірі 33500.00 грн., що вказана в книзі обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_2 15.05.2014 року за результатом здійснення господарської операції з ТОВ "Мірошник", сплата якої непідветрджена;

- неправомірне віднесення суми витрат у розмірі 15733.36 грн., що вказана в книзі обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_2 12.12.2014 року за результатом здійснення господарської операції з ФОП ОСОБА_3, сплата якої не підтветрджена;

- неправомірне віднесення перевитрати використаного пального в 2014 році на загальну суму 71823.73 грн.;

- неправомірне віднесення суми витрат 17.03.2015 року у розмірі 8756.05 грн.;

- неправомірне віднесення 26.06.2015 року суми витрат у розмірі 18580.22 грн. без зазначення реквізитів документів та надання підтверджуючих документів;

Наявність зазначених обставин, на думку податкового органу, належним чином обґрунтовує нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій.

Однак, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини на відповідність приписам чинного законодавства, суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Як свідчать встановлені обставини справи, сума витрат у розмірі 33 500,00 грн. була сформована Позивачем за результатом здійснення господарської операції з ТОВ "Мірошник", що підтверджується видатковою накладною №119 від 15.05.2014 на придбання у ТОВ "Мірошник" запасних частин для вантажного транспорту, який підприємець використовує у своїй господарський діяльності, Договором №15/05-14 від 15.05.2014 про переведення боргу, за яким ФОП ОСОБА_2 повинен сплатити борг за отримані від ТОВ "Мірошник" запчастини ПП "Р-ТРАНСКОР" та банківською випискою від 15.05.29014 про сплату грошових коштів у розмірі 33 500 грн. (без ПДВ) на рахунок ПП "Р-ТРАНСКОР".

Отже, сума витрат у розмірі 33 500,00 грн. була обґрунтовано сформована Позивачем.

Також, як вбачається з матеріалів справи, сума витрат у розмірі 15733,36 грн. була сформована Позивачем за результатом здійснення господарської операції з ФОП ОСОБА_3, що підтверджується видатковою накладною №SP00000340 від 12.12.2014 на придбання позивачем у ФОП ОСОБА_3 запчастин для вантажного транспорту, який підприємець використовує у своїй господарській діяльності, рахунком-фактурою №SP00000341 від 12.12.2014 та банківською випискою № 109 від 12.12.2014 про сплату грошових коштів у розмірі 15 733, 36 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 за запчастини згідно рахунку 341 від 12.12.2014 року.

Аналіз зазначених документів свідчить про належність сформування витрат у розмірі 15733,36 грн.

Що стосується завищення витрат у розмірі 71823.73 грн. у 2014 році, то суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаного висновку податковий орган дійшов з огляду на придбання Позивачем у 2014 році для надання автоперевезень дизельного пального у кількості 36561,12 л., в той час як загальний кілометраж (відстань), на який здійснювалися вантажні автоперевезення, з урахуванням перегону, в 2014 році становив 63336 км., у зв'язку з чим, з урахуванням середньої норми використання пального на автомашини КАМАЗ 5320 а 53212 - 48 літрів/100 км, наявні перевитрати у розмірі 6159,84 л(36561,12л - 30401,28л(63336:100*48) на суму 71823,73 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає хибними зазначені висновки податкового органу, оскільки з огляду на приписи податкового законодавства, формування валових витрат здійснюється за результатом проведення господарської операції, тобто внаслідок дії або події, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі та яка має підтверджуватись відповідними первинними документами.

В даному випадку, відображення за 2014 рік вартості придбаного, сплаченого та використаного у своїй господарській діяльності дизельного палива у кількості 36 561,12 л. документально підтверджується видатковими накладними, банківськими виписками та шляховими листами, оформленими на транспортні засоби підприємця, що в свою чергу підтверджують рух активів Позивача та безпідставність висновків податкового органу стосовно їх неналежного оформлення.

Суд також не погоджується з висновками податкового органу щодо неправомірного віднесення у 2015 році до витрат суми у розмірі 8756,05 грн., оскільки правомірність її формування документально підтверджується видатковою накладною №043-949 від 31.03.2015 року на придбання дизельного палива у ПП "Укрпалетсистем" для вантажного транспорту, який підприємець використовує у своїй господарській діяльності та банківською випискою № 168 від 17.03.2015 року про сплату грошових коштів у сумі 18872,25 грн. (в т.ч. 8 756,05 грн. без ПДВ) на рахунок ПП "Укрпалетсистем".

Щодо суми витрат у розмірі 18 580,22 грн., що вказана у книзі обліку доходів та витрат 26.06.2015 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості її формування, оскільки вона документально підтверджується видатковими накладними на придбання запасних частин у ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "ТЕХНО-ДОН" для вантажного транспорту, який використовується позивачем у власній господарській діяльності та банківськими виписками № 47 та №48 від 26.06.2015 про сплату грошових коштів у розмірі на рахунок постачальників.

Наявність зазначених обставин у сукупності також свідчить про безпідставність висновків податкового органу стосовно порушення Позивачем порядку ведення Книги обліку доходів і витрат.

Окрім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно обґрунтованості скасування рішення від 18.04.2016 року № та вимоги про сплату боргу від 05.04.2016 року №Ф-, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 чт.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Приписами ч.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 34,7% від бази оподаткування, визначеної статтею 7 Закону №2464-VI.

Згідно з п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, об'єктом нарахування єдиного соціального внеску зокрема для фізичних осіб-підприємців є сума прибутку, отримана від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та за несвоєчасне нарахування якої контролюючим органом можуть бути застосовані штрафні санкції.

В даному випадку, як свідчать встановлені обставини справи, підставою для формування вимоги про сплату боргу від 05.04.2016 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 18.04.2016 року №, були висновки податкового органу стосовно завищення Позивачем валових витрат.

Між тим, як було встановлено судом, висновки податкового органу стосовно заниження Позивачем валових витрат за період з 2014 року по 2015 рік є хибними та не ґрунтуються на реальних обставинах справи, що в свою чергу свідчить про відсутність належних підстав для донарахування за вказані періоди єдиного соціального внеску та штрафних санкцій за його несвоєчасну сплату.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та приписів чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року є обґрунтованою та законною, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року у справі № 808/1433/16 - залишити без змін. .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко