Справа № 813/1553/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/49722/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Загороднього А.Ф.,Заїки М.М.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами Державної фіскальної служби України і Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Митниця) в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив: визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів щодо невиконання вимог законодавства і судових рішень, що набрали законної сили під час розгляду ними заяви позивача від 13 листопада 2013 року; зобов'язати відповідачів здійснити передбачені чинним законодавством заходи та прийняти за результатами розгляду заяви від 13 листопада 2013 року рішення по питанню компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів під час виконання або пов'язаної з виконанням протягом 2010 року службових обов'язків.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року, яка набрала законної сили і є обов'язковою для виконання, зобов'язано Митницю здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд його заяви від 13 листопада 2013 року щодо компенсації шкоди, однак відповідач протягом розумного строку таких дій не здійснив. Також, ОСОБА_4 посилався на те, що згадана заява так і не була розглянута ДФС у відповідності до вимог законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Митниці та бездіяльність ДФС і зобов'язано останню прийняти рішення за результатами розгляду заяви позивача від 13 листопада 2013 року щодо здійснення компенсації шкоди, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідачі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарг з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі не здійснили у строк та в порядку, передбаченому законом розгляд заяви позивача від 13 листопада 2013 року щодо здійснення компенсації шкоди. Окрім цього, суд дійшов висновку, що розгляд даної заяви, в частині вимог до Митниці, належить здійснювати в порядку позовного провадження.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року, яка набрала законної сили і є обов'язковою для виконання, визнано протиправними дії та зобов'язано Митницю здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд його заяви від 13 листопада 2013 року щодо компенсації шкоди.

Зазначене судове рішення надійшло на адресу Митниці 24 листопада 2014 року, однак вищевказана заява була скерована на адресу ДФС лише 29 грудня цього ж року, що на думку ОСОБА_4, є порушенням вимог законодавства і його прав і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, суди не врахували зміст вимог позовної заяви, які фактично стосуються дій Митниці (відповідача - суб'єкта владних повноважень), вчинених нею на виконання постанови суду, прийнятої на користь позивача.

Згідно з приписами абзацу 1 частини 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

За змістом абзацу 1 частини 10 цієї ж статті, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи -позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи до розгляду дану заяву ОСОБА_4, в частині вимог до Митниці, не перевірив, чи належить здійснювати її розгляд в порядку, встановленому процесуальним законодавством для позовних заяв, або ж таку належить вирішувати за правилами, передбаченими частиною 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України. Не звернув уваги на ці обставини і апеляційний суд залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_4 до ДФС колегія суддів зазначає наступне.

13 і 25 листопада 2013 року позивачем подано до Митниці заяви, які стосувались питання компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_4, як працівнику митних органів, завданої йому піж час виконання службових або пов'язаних з ними обов'язків.

Листом Митниці від 26 грудня 2014 року № 13-70-10/13-712 згадані заяви позивача скеровано на адресу Департаменту розвитку митної справи ДФС разом з додатками, однак, в подальшому жодного рішення за наслідками їх розгляду ДФС прийнято не було.

Так, у відповідності до статей 427, 431 Митного кодексу України Держава гарантує посадовим особам митної служби України соціальний захист і матеріально-побутове забезпечення. У разі загибелі, каліцтва або інвалідності внаслідок нещасного випадку, який стався з посадовою особою митної служби України під час виконання нею службових обов'язків, їй або її спадкоємцям здійснюється компенсаційна виплата в порядку, на умовах та у розмірах, визначених законодавством.

Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи відповідно до законодавства України компенсує працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій шкоду, заподіяну їм каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням службових обов'язків.

З метою реалізації наведених статей Митного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 26 травня 2004 року № 678 затвердив Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або пов'язаної з виконанням ними службових обов'язків (далі - Порядок, чинний в період спірних правовідносин).

Умови компенсації шкоди визначені пунктами 2, 3 Порядку, за змістом яких постраждалий працівник митного органу, спеціалізованої митної установи чи організації (далі - постраждалий) або його спадкоємці звертаються до митного органу, спеціалізованої митної установи чи організації, де працює (працював) постраждалий, з письмовою заявою, до якої додаються такі документи: копія акта про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, засвідчена в установленому порядку; у разі загибелі постраждалого - копія свідоцтва про смерть; у разі інвалідності чи стійкої втрати постраждалим професійної працездатності - копія довідки медико-соціальної експертної комісії про групу інвалідності чи про ступінь стійкої втрати професійної працездатності; копія документа, що засвідчує зв'язок між загибеллю, інвалідністю або іншим умисно заподіяним ушкодженням здоров'я та виконанням службових обов'язків постраждалим (видається органами прокуратури, СБУ, МВС, судом); довідка Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонд соціального страхування) або його територіальних органів про проведені ним виплати у зв'язку з нещасним випадком.

Одержані відповідним митним органом, спеціалізованою митною установою чи організацією документи передаються до Держмитслужби і розглядаються в установленому нею порядку.

Держмитслужба протягом місяця після одержання всіх необхідних документів приймає рішення про компенсацію шкоди. Про прийняте рішення заявник повідомляється протягом тижня. Про відмову в компенсації шкоди заявник повідомляється письмово з обґрунтуваннями причин відмови. Рішення про відмову в компенсації шкоди може бути оскаржене в судовому порядку.

Зі змісту наведених законодавчих положень убачається, що постраждалий або його спадкоємці, який звернувся до митного органу з відповідною письмовою заявою про компенсацію шкоди, вправі очікувати від цього органу, як спеціального суб'єкта владних повноважень, розгляду його заяви у порядку та строки, встановлені законом. Зволікання у розгляді такої заяви за певних умов та обставин може розцінюватися як протиправна бездіяльність.

Водночас, як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з'ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У даному випадку, суди обмежились лише самою констатацією факту бездіяльності ДФС і не надали належної правової оцінки діям останнього з огляду на обставини справи стосовно моменту надходження до цього органу заяв позивача і одержання їх відповідачем, не встановили, чи взагалі такі надходили на його адресу, а також не з'ясували інші обставини, які могли вплинути на порядок і строки розгляду заяв ОСОБА_4

Вищевказані обставини залишились по за увагою судів попередніх інстанцій, без з'ясування яких їх висновки про наявність з боку ДФС протиправної бездіяльності, а також про необхідність зобов'язання прийняти відповідне рішення є передчасними.

Враховуючи викладене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що здійснюючи новий розгляд цієї справи, в частині вимог до ДФС про зобов'язання прийняти рішення, суду першої інстанції необхідно врахувати те, що повноваження відповідача стосовно прийняття рішення за наслідками розгляду заяв про компенсацію шкоди носять дискреційний характер.

Зокрема, рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Повноваження щодо розгляду заяв позивача про компенсацію завданої йому шкоди, у даному випадку, є виключною компетенцією ДФС і здійснюється нею за наявності необхідного переліку документів, передбачених Порядком і з урахуванням встановлених ним правил, при цьому за наслідками вирішення цих питань відповідач, в залежності від обставин, може прийняти як рішення про компенсацію шкоди, так і рішення про відмову в компенсації шкоди, тобто може обирати з кількох юридично допустимих рішень, відтак суд не повинен і не може втручатись у здійснення цих повноважень шляхом зобов'язання прийняття відповідачем конкретного рішення.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Державної фіскальної служби України і Львівської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: М.М. Заїка

А.Ф. Загородній