Справа № 752/10602/16-а
Суддя: Антонова Н. В.
Дата ухвалення: 2016-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/272/16
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.10.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання неправомірними рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання неправомірними рішення та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.06.2016 року звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років у порядку ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ).

Також вказав, що до заяви про призначення пенсії ним додано документи, які підтверджують стаж роботи (вислугу 20 років 7 місяців 21 день) в органах прокуратури України.

Разом з тим, листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 9516/05 від 07.06.2016 року у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» йому відмовлено та повідомлено, що Розділ ІІІ Прикінецевих положень Закону України «»Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року скасовує норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Прикінцевих положень Закону України «Про звгвльнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, у листі Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначено, що відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» станом на день звернення вислуга років складає 20 років 7 місяців 21 день, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 9 років 10 місяців та 15 днів.

З огляду на викладене, посилаючись на відповідні норм законодавства, позивач просив суд визнати протиправними та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 9516/05 від 07.06.2016 року щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 року № 2663-ІІІ) на підставі довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату з розрахунку 90% із середнього заробітку, зобов'язати відповідача призначити пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 року № 2663-ІІІ)

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність а також письмові заперечення, відповідно до яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зважаючи на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від. 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, з огляду не, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Крім того, просив врахувати, що на момент звернення позивача із заявою від 02.06.2016 року про призначення пенсії за вислугу років діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, статтею 86 якого передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії, а максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом достовірно встановлено, що 02.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою та пакетом документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру»

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 07.06.2016 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», з підстав відсутності законних підстав

та роз'яснено, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів Україні «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу». Пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється на загальних підставах згідно Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з письмових заперечень представника відповідача, однією з підстав відмови з призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» стало те, що станом на день звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, тобто 02.06.2016 року, що вислуга років складає 20 років 7 місяців 21 день, в тому числі на посадах прокурорів - 9 років 10 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, в доповненнях до адміністративного позову, позивачем надано наказ прокурора Львівської області № 561 від 19.06.1998 року, наказ прокурора Львівської області № 262 від 03.04.2000 року, наказ прокурора Львівської області № 1177 від 23.10.2000 року, наказ прокурора Львівської області № 448 від 26.05.2005 року, якими підтверджується наявність у позивача стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих з 16.06.1998 року по 16.06.2006 року.

Таким чином зі змісту позову та додатково наданих доказів, вбачається, що ОСОБА_1 працював помічником прокурора з 16.06.1998 року по 23.10.2000 року, слідчим з 23.10.2000 року по 16.06.2006 року, з 16.06.2006 року по час звернення до суду з позовною заявою - займає посади прокурора, решту стажу від загального, тобто від 20 років 7 місяців 21 дня, становить служба в Збройних силах та органах МВС України.

З огляду на, що суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 доведено, що на час звернення до органів пенсійного фонду його стаж роботи на посадах прокурора і слідчого прокуратури становив 17 років 11 місяців 16 днів.

Пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено позивача, встановлено приписами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

У відповідності до ч.12 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права та наведено перелік періодів та років вислуги, необхідних отримання пенсії.

Зазначено, що пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, з 01 жовтня 2011 року положення частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи».

Однак, суд враховує, що ст. 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: « звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Тобто, суд при постановлені даного рішення керується принципами Конституції України та законодавством, яке не суперечить їй.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції Українигарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційним судом України неодноразово розглядались питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з держави.

Керуючись статтями 19, 22 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, п. 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання неправомірними рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року у розмірі 90 відсотків від середнього заробітку на підставі довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки Генеральної прокуратури України про середню місячну заробітну плату, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку, починаючи з 02.06.2016 року без обмеження граничного розміру пенсії

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1, суму сплаченого судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя Антонова Н.В.