Справа № 2а-11309/10/1370
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/41027/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Загороднього А.Ф.,Заїки М.М.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Львівської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Державної митної служби України (далі - ДМСУ), Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - Митниця) в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з Митниці на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на роботі за період з 16 квітня по 28 грудня 2011 року у розмірі 33256,96 гривень з врахуванням усіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати (далі - спірні кошти).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року позивача поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста Митниці (далі - рішення суду про поновлення на роботі, посада відповідно), однак наказ про її поновлення на вказаній посаді видано відповідачем лише 28 грудня 2011 року, відтак ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року заяву ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з Митниці на її користь спірні кошти.

Оскаржуваною ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні заяви.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви апеляційний суд виходив з того, що її розгляд належить здійснювати за правилами, встановленими процесуальним законодавством для вирішення адміністративного позову, а не в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Проте, до такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судами та підтверджується дослідженими ними у судовому засіданні матеріалами справи позивача поновлено на посаді у Митниці судовим рішенням від 15 квітня 2011 року, однак відповідний наказ видано відповідачем лише 28 грудня 2011 року.

Так, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що рішення суду від 15 квітня 2011 року в частині поновлення позивача на службі виконана Митницею шляхом прийняття наказу лише 28 грудня 2011 року, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року (справа № 21-63а15).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з Митниці на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його рішення.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2015 року скасувати та залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: М.М. Заїка

А.Ф. Загородній