Справа № 318/2588/14-а (ПР/808/44/15)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" жовтня 2016 р. справа № 318/2588/14-а (ПР/808/44/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2016 р. у справі №318/2588/14-а (ПР/808/44/15)

за позовом ОСОБА_2

до керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області

про визнання протиправною бездіяльності, -

встановив:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, який не направив позивачу відповідь по його заяві від 13.06.2014 року та не склав протокол про корупційне діяння державних службовців ОСОБА_3, ОСОБА_4 та судді Капустинського;

- зобов'язати відповідача скласти протоколи про корупційне діяння державних службовців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за порушення вимог п.3 ч.1 ст.10 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції";

- зобов'язати відповідача скласти протокол про корупційне діяння відносно судді Капустинського М.В., який встановив корупційні дії, але не вжив заходів направлених на припинення корупційної діяльності ОСОБА_3

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.09.2014 року позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 p. апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року скасовано в частині відмови у відкритті провадження про визнання протиправною бездіяльності щодо не направлення ОСОБА_2 відповіді по заяві від 13.06.2014 року та направлено справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2015 року замінено відповідача ОСОБА_5 міжрайонного прокурора його правонаступником -

керівником Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2016 р. позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_5 міжрайонного прокурора Запорізької області щодо не надання ОСОБА_2 письмової відповіді про результати розгляду заяви від 13.06.2014р.

Постанова мотивована тим, що позовна вимога, у частині, визначеній ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015р., є обґрунтованою, відповідач не довів суду правомірності своєї бездіяльності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, зокрема, зазначив, що норми законодавства, які б на момент спірних правовідносин зобов'язували прокурора "пересвідчитись у належному оформленні одержання/неодержання позивачем відповіді на заяву" відсутні. Також, в порушення ст.ст. 11, 69, 71 КАС України, ст.ст. 3,15 Закону України "Про прокуратуру", ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", п.п. 7.1, 7.9-7.13, 18.2.12 "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3, п.п. 3.18, 6.1, 6.10 "Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України", затвердженої наказом Генерального прокурора України 21.06.2011р. №9гн, суд прийшов до помилкових висновків про відсутність належних доказів відправлення позивачу відповіді на його звернення.

Після проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2, йому за підписом ОСОБА_5 міжрайонного прокурора 04.07.2014р. надано письмову відповідь за вихідним номером 246-11 та заповнено статистичну картку на звернення. Вказана відповідь позивачу цього ж дня відправлена простою поштовою кореспонденцією.

Перелік кореспонденції, яка має відправлятися рекомендованими листами або бандеролями визначений п. п. 7.9-7.10 "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України". До нього не входить направлення відповідей на звернення громадян, в тому числі заява позивача.

Пунктом 7.13 цієї ж Інструкції передбачено, що у прокуратурах районного рівня при відправленні кореспонденції поштовим зв'язком ведуться щоденні реєстри (списки) відправлених документів. Реєстр повинен містити дату відправлення, номер вказаного документа, прізвище (назву) адресата, поштову адресу, на яку здійснюється відправка. Строки зберігання таких реєстрів аналогічні строкам зберігання книг обліку вихідної кореспонденції.

У кінці робочого дня реєстр закривається, підписується працівником, який забезпечує ведення діловодства в прокуратурі, та підшивається до відповідної справи.

Відповідь від 04.07.2014р. на звернення позивача від 13.06.2014р. зареєстровано в журналі вихідної кореспонденції Єдиної системи статистики та аналізу органів прокуратури України, внесено до реєстру відправки простої кореспонденції (копії додано до матеріалів справи).

Витяг з Єдиної системи статистики та аналізу органів прокуратури України та реєстр відправки містить всі необхідні реквізити, передбачені п. 7.13 "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України".

Інші висновки суду про відсутність штампу на копії відповіді із зазначенням дати надіслання, а також контрольної картки є безпідставними, зроблені без врахування положень "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України", "Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України" та не можуть свідчити про не направлення відповіді заявнику.

Так, відповідно до п. 3.18 "Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України" контрольні картки оформляються на запити і звернення народних депутатів України, звернення з особистого прийому керівництва Генеральної прокуратури України, а також на звернення, за розглядом яких встановлено контроль Генеральним прокурором України.

Разом з цим, звернення ОСОБА_2 не відноситься до переліченої категорії звернень, у зв'язку чим, контрольна картка за ним не оформлялась та не заповнювалась.

Також відповідно до п. 7.1 "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України" поставлення штампа на копії вихідного документа із зазначенням дати підписання здійснюється виключно секретаріатом. Крім того п.18.2.12 цієї ж Інструкції використання негербових печаток і штампів для засвідчення факту реєстрації вхідних і вихідних документів, посвідчення документів, інших відміток довідкового характеру передбачено лише секретаріатом та самостійними структурними підрозділами Генеральної прокуратури України та прокуратур обласного рівня.

Відповідно до структури та штатної чисельності прокуратури Запорізької області, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 08.10.2012р. №144ш, підрозділу "секретаріат" у ОСОБА_5 міжрайонній прокуратурі не існувало, та, як наслідок, відповідач був позбавлений законодавчої можливості проставити штамп на копії відповіді ОСОБА_2

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 13.06.2014р. за вх.№69-967вх-14 до ОСОБА_5 міжрайонного прокурора надійшла заява ОСОБА_2 щодо фактів корупційного правопорушення державним службовцем - начальником юридичного відділу апарату ОСОБА_5 райдержадміністрації ОСОБА_3, судді Капустинського М.В. та представником ОСОБА_5 райдержадміністрації ОСОБА_4 Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_2 просив: 1) провести перевірки, викладених у заяві фактів зловживань; 2) вжити всіх необхідних заходів для встановлення подій правопорушень; 3) вжити всіх необхідних заходів для встановлення осіб, що знали та покривали зазначені дії; 4) порушити кримінальні справи за фактами правопорушень судді Капустинського М.В., представників ОСОБА_5 райдержадміністрації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.6,51).

На заяву позивача у листі вих.№246-11 від 04.07.2014р. ОСОБА_5 міжрайонним прокурором Моісеєнко Д.Ю. вказано, що 14.04.2014р. ОСОБА_3 надана довіреність представляти інтереси ОСОБА_5 РДА у судах загальної юрисдикції терміном на 1 рік. Розпорядженням голови ОСОБА_5 РДА ОСОБА_3 23.04.2014р. звільнено з посади начальника юридичного відділу апарату ОСОБА_5 РДА. Довіреність щодо представництва інтересів ОСОБА_6 надана ОСОБА_3 23.04.2014р. Тобто, ОСОБА_3 під час розгляду справи №318/940/13-ц від 21.05.2014р. не виступала одночасно представником ОСОБА_5 РДА та ОСОБА_6 Пунктом 3 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" зазначено, що особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які звільнилися з роботи (служби) або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення забороняється представляти інтереси будь-якої особи у справах (у тому числі в тих, що розглядаються в судах), в яких іншою стороною є орган (органи), в якому (яких) вони працювали. Однак, у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України відповідальність за порушення вказаної норми закону відсутня, тому підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не встановлено (а.с.7, 46, 69-70).

За матеріалами справи, заява ОСОБА_2 від 13.06.2014р. не розглядалась як повідомлення про злочин і процесуальне рішення за нею в порядку ст.97 КПК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, не приймалось.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову у частині, визначеній ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015р., з тих підстав, що відповідачем не надано:

- доказів виконання п.6.10 "Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України", затвердженої 21.06.2011р. наказом Генерального прокурора України №9гн;

- доказів повідомлення ОСОБА_2 про результати розгляду його заяви у будь-який спосіб;

- документа - відповіді за вих.№246-11 від 04.07.2014р. з проставленим штампом на його копії із зазначенням дати надіслання, як це передбачено п.7.1 "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3;

- доказів дотримання порядку ведення поштових реєстрів відповідно до п.7.11, п.7.13 "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3;

- доказів одержання позивачем відповіді за вих.№246-11 від 04.07.2014р., які б беззаперечно підтверджували дотримання ОСОБА_5 міжрайонним прокурором Запорізької області права позивача одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви від 13.06.2014о., передбаченого ст.18 Закону України "Про звернення громадян". Згідно з ст.19 Закону України "Про звернення громадян" саме ОСОБА_5 міжрайонний прокурор Запорізької області зобов'язаний був письмово повідомити позивача про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення, проте, фактичне отримання позивачем 03.09.2014р. відповіді на свою заяву від 13.06.2014р. відбулось не з ініціативи ОСОБА_5 міжрайонного прокурора Запорізької області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до апеляційної скарги, на думку заявника, суд дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, оскільки:

- відповідно до структури та штатної чисельності прокуратури Запорізької області, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 08.10.2012р. №144ш, підрозділу "секретаріат" у ОСОБА_5 міжрайонній прокуратурі не існувало. Тому у відповідача не було передбачених "Інструкцією з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3, підстав проставити штамп на копії відповіді;

- на думку відповідача, реєстрація відповіді від 04.07.2014р. на звернення позивача від 13.06.2014р. в журналі вихідної кореспонденції Єдиної системи статистики та аналізу органів прокуратури України та внесення відомостей до реєстру відправки простої кореспонденції свідчить направлення відповіді позивачу;

- перелік кореспонденції, яка має відправлятися рекомендованими листами або бандеролями визначений п.п.7.9-7.10 "Інструкцією з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3. До нього не входить направлення відповідей на звернення громадян, в тому числі заява позивача.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у відповідача були відсутні підстави для проставлення штампу на копії відповіді позивача із зазначенням дати її надіслання, оскільки це не передбачено "Інструкцією з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3.

Проте, помилкове врахування судом першої інстанції положень "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3, які не підлягали застосуванню до відповідача, за висновком колегії суддів, не вплинуло на правильність оскарженого рішення, на підставі наступного.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про звернення громадян" зазначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення (ст.19 Закону України "Про звернення громадян").

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як зазначено у ч.1 ст.12 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

З наведеного вбачається, що на відповідача покладений обовязок щодо забезпечення реалізації права позивача на одержання відповіді від 04.07.2014р. вих.№246-11, як це передбачено ст.18 Закону України "Про звернення громадян".

На думку відповідача, про фактичне направлення позивачу відповіді від 04.07.2014р. вих.№246-11 свідчить реєстрація відповіді в журналі вихідної кореспонденції Єдиної системи статистики та аналізу органів прокуратури України та внесення відомостей до реєстру відправки простої кореспонденції.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Журнал вихідної кореспонденції Єдиної системи статистики та аналізу органів прокуратури України та реєстр відправки простої кореспонденції, копії яких наявні в матеріалах справи, на думку колегії суддів, не є належними доказами виконання відповідачем свого обовязку щодо направлення позивачу відповіді від 04.07.2014р. вих.№246-11, оскільки вони не містять будь-яких відміток підприємства поштового звязку про отримання відповіді від 04.07.2014р. вих.№246-11 для направлення позивачу, тому можуть бути лише підставою для припущення про те, що поштове відправлення було передано до підприємства поштового звязку. Однак, позивач, в обґрунтування своїх вимог, вказує на те, що відповідь від 04.07.2014р. вих.№246-11 на його адресу не надходила.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів вважає, що положення "Інструкції з діловодства в органах прокуратури України", затвердженої 15.01.2013р. наказом Генерального прокурора України №3, є відомчим документом, який суперечить Закону України "Про звернення громадян" та не забезпечує належну реалізацію положень цього закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідач не довів суду правомірності своєї бездіяльності щодо не надання позивачу письмової відповіді про результати розгляду заяви від 13.06.2014р.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2016 р. у справі №318/2588/14-а (ПР/808/44/15) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов