Справа № 324/370/16-а (2-а/324/17/2016)
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Київ К/800/22955/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Пологівського районного суду Запорізької області ввід 6 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначав, що він з 17 жовтня 1997 року отримує пенсію, призначену на пільгових умовах, у відповідності до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення пенсії продовжував працювати, а з 3 листопада 2015 року набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 12 січня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком у відповідності до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії.

Відповідач листом від 26 січня 2016 року відмовив йому у призначенні пенсії за віком на загальних підставах.

Позивач просить зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на загальних підставах з дати звернення з заявою про призначення пенсії відповідно до статей 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, провести перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 6 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, відповідачі просять оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області та отримує пенсію за віком, призначену йому з 17 жовтня 1997 року на пільгових умовах згідно статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відмовляючи у задоволені вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності законодавчо визначених підстав вдруге призначити позивачу пенсію за віком.

Вищий адміністративний суд України погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Стаття 43 Закону України від 9 липня 2003 року №1058 "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" чітко роз'яснює перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, а саме, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, який здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Як встановлено судом та підтверджується долученими до матеріалів даної адміністративної справи матеріалів пенсійної справи, які відновлювалися позивачу за електронними даними, як особі, що перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції), призначена позивачу відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія - є «пенсією за віком», яка йому неодноразово перераховувалася з 1 січня 2004 року відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія позивача з 1 січня 2004 року перераховувалася відповідно до частини другої статті 43 і з урахуванням статей 26 та 40 цього Закону. У зв'язку з зміною порядку обчислення призначених пенсій після прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», з 1 серпня 2008 року позивачу була перерахована пенсія за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2006 рік, а відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №327, з 1 травня 2012 року позивачу було проведено осучаснення заробітної плати по особовому рахунку із застосуванням середньої плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік. Станом на 1 січня 2016 року розмір пенсії позивача становив 4041,26 грн., який складався із: основного розміру пенсії, доплати за стаж, який перевищує норму роботи (35 років), доплати у зв'язку зі зростанням середньої заробітної плати відповідно до статті 42 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», доплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №327 з 1 травня 2012 року, з урахуванням загального стажу роботи позивача 36 років 1 місяць 20 днів.

В Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі Основного Закону України, згідно якого виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України „Про пенсійне забезпечення", Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і іншими законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про пенсійне забезпечення", яка діяла на час призначення позивачу пенсії у 1997 році, передбачалося види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до аналізу розділу II (трудові пенсії), пенсія зі зменшенням пенсійного віку як це визначено статтею 14 Закону України „Про пенсійне забезпечення" - є пенсією за віком, право на призначення якої мали працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - не менше 25 років, та працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Таким чином, чинним на час призначення позивачу у 1997 році пенсії законодавством було визначено коло працівників, яким призначається пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення", в якій також як і в статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачалося право чоловіків на пенсію за віком після досягнення 60 років.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій обгрунтовано вважають безпідставними твердження позивача про те, що призначена йому з 17 жовтня 1997 року на пільгових умовах у відповідності до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Помилковими також є твердження позивача про те, що пенсія зі зниженням віку Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена є помилковим, оскільки право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України „Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається підп.3 п. 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Положенням Закону України „Про пенсійне забезпечення" і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Оскільки позивач по справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому неодноразово з 2004 року до 2016 року перераховувалася у визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку, Вищий адміністративний суд України вважає правильними висновки суду першої інстанції у цій справі про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_4 за його заявою від 12 січня 2016 року пенсії за віком у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги позивача та для скасування рішення судів попередніх інстанцій та відповідає нормам матеріального права та прийнято з дотриманням принципу повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій об'єктивно, повно, всебічно дослідили обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, а тому суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про задоволення адміністративного позову.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Пологівського районного суду Запорізької області ввід 6 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді