Справа № 802/1454/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 жовтня 2016 р. Справа № 802/1454/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Жмеринська ОДПІ, відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що за результатами планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_3 відповідачем складено акт №946/17/НОМЕР_1 від 26.11.2015 року. На підставі відображених у акті висновків Жмеринською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №2 від 10.12.2015 року, про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 96231 грн., з яких 64154,00 грн. - основний платіж та 32077,00 грн. - штрафні санкції. Водночас, на момент винесення податкового повідомлення-рішення набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків", з урахуванням положень якого нараховані штрафні санкції підлягали скасуванню в разі, якщо платником податків протягом 10 днів добровільно було сплачено основне зобов'язання. Виявивши бажання скористатись запропонованою державою можливістю у законний спосіб позбутися обовязку сплачувати фінансові санкції, 18.12.2015 року ним було сплачено кошти в рахунок погашення основного зобов'язання в розмірі 64154,00 грн., що мало наслідком скасування з боку відповідача усіх штрафних санкцій. Разом із тим, передбачений Законом обов'язок відповідачем виконаний не був та 08.02.2016 року останнім винесено податкову вимогу №6/25 на суму податкового боргу (пені) в розмірі 14340,83 грн. Крім того, листом від 25.04.2016 року №1408/10/17-00 його також було повідомлено про те, що за ним рахується заборгованість з податку на додану вартість в сумі 46417,83 грн., з яких 32077,00 грн. - визначена податковим повідомленням-рішенням №2 штрафна санкція та 14340,83 грн. - пеня.

Позивач не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, яка полягає у не виконанні положень п. 35 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, а саме не скасуванні зобов'язання у вигляді штрафної санкції, визначеної податковим повідомленням-рішенням №2 від 10.12.2015 року, у зв'язку із сплатою ним основного податкового зобов'язання, та, як наслідок, із нарахованою пенею в розмірі 14340,83 грн., звернувся до суду з даним адміністративним позовом у якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №6/25 від 08.02.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, що викладені у адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях до нього. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на правомірність нарахування позивачу пені та, як наслідок, винесеної Жмеринською ОДПІ податкової вимоги №6/25 від 08.02.2016 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за період 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року, Жмеринською ОДПІ було складено акт №946/17/НОМЕР_1 від 26.11.2015 року.

У висновках даного акту перевірки, окрім іншого, встановлено порушення позивачем п. 184.7 ст.184, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 64154,00 грн., у тому числі за січень 2014 року - на суму 29190 грн., за квітень 2014 року - на суму 404 грн., за вересень 2014 року - на суму 63 грн., за жовтень 2014 року - на суму 12 грн., за січень 2015 року - на суму 11560 грн., за березень 2015 року - на суму 52115 грн., та завищено за липень 2015 року - на суму 29190 грн.

На підставі даних висновків, 10.12.2015 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 96231,00 грн., з яких 64154,00 грн. - основний платіж та 32077,00 грн. - штрафні санкції.

Встановлено, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податку" №655-VIII від 17.07.2015 року (набрав чинності з 01.09.2015 року) підрозділ 10 розділу XX ПК України було доповнено пунктом 35.

Положеннями зазначеного пункту 35 передбачено, що тимчасово, до 31 грудня 2016 року включно, платникам податків, обсяг доходів та/або операцій яких за попередній (звітний) рік складав менше 20 млн. гривень, штрафні (фінансові) санкції, нараховані на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення в терміни, визначені цим Кодексом, скасовуються протягом 10 днів з дня сплати такого податкового зобов'язання у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Зазначена норма не застосовується у разі повторного протягом року визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з одного й того самого податку або збору. При цьому у разі скасування штрафної санкції відповідне сплачене податкове зобов'язання не підлягає подальшому оскарженню.

Скориставшись передбаченим вищезазначеними положеннями правом, позивач 18.12.2015 року на виконання податкового повідомлення-рішення №2 від 10.12.2015 року сплатив визначене цим рішенням основне зобов'язання в сумі 64154 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ "Приват Банк" №4159 від 18.12.2015 року.

Разом із тим, як видно із матеріалів справи, штрафні санкції нараховані позивачу податковим повідомленням-рішенням №2 від 10.12.2015 року залишились не скасованими.

Крім того, 21.12.2015 року Жмеринською ОДПІ було нараховано пеню та в подальшому винесено податкову вимогу №6/25 від 08.02.2016 року про зобов'язання ФОП ОСОБА_3 сплатити податковий борг по пені в сумі 14340,83 грн.

Обґрунтовуючи правомірність нарахування позивачу пені та винесення оскаржуваної податкової вимоги, представник відповідача вказує на відсутність затвердженого порядку скасування штрафних (фінансових) санкцій нарахованих на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення, що на його думку свідчить про відсутність у Жмеринської ОДПІ права на скасування штрафних санкцій, а тому сплата позивачем 64154,00 грн. жодним чином не свідчить про виконання ним податкового зобов'язання в повному обсязі, позаяк за ним ще рахувалась сума несплачених штрафних санкцій. Таким чином, враховуючи, що протягом 10-денного терміну позивачем податкове зобов'язання в повній мірі виконано не було, 21.12.2015 року відповідачем нараховано пеню на суму заниженого позивачем зобов'язання з податку на додану вартість.

Із зазначеними доводами представника відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Як уже зазначалось судом вище, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податку" №655-VIII від 17.07.2015 року, який набрав чинності 01.09.2015 року, підрозділ 10 розділу XX ПК України було доповнено пунктом 35, із змістового аналізу якого слідує, що у період 01.09.2015 року по 31.12.2016 року в разі якщо платник податків самостійно сплатив суму податкового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, застосовані контролюючим органом штрафні санкції скасовуються.

Таким чином, враховуючи, що податкове повідомлення-рішення №2 від 10.12.2015 року було отримане позивачем 11.12.2015 року, тому в разі, якщо до 21.12.2015 року позивач добровільно здійснив сплату основного зобов'язання, визначені у цьому рішенні штрафні санкції, згідно із положеннями п. 35 підрозділ 10 розділу XX ПК України підлягають скасуванню.

В даному ж випадку із матеріалів справи слідує, що сплата позивачем визначеного податковим повідомленням-рішенням №2 від 10.12.2015 року основного зобов'язання відбулась 18.12.2015 року, що підтверджується квитанцією ПАТ "Приват Банк" №4159 від 18.12.2015 року, тобто в межах 10-денного терміну.

Відтак позивач, на переконання суду, вчинив усі належні дії, які згідно із положеннями п. 35 підрозділ 10 розділу XX ПК України є підставою для скасування штрафних санкцій нарахованих на суму податкового цього зобов'язання.

Водночас, суд критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність на момент виникнення спірних правовідносин Порядку скасування штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих на суму податкового зобов'язання, яку платник податків сплатив без оскарження податкового повідомлення-рішення, оскільки порушення суб'єктом владних повноважень принципу захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприяття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть, з огляду на наступне.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як відзначив Європейський суд з прав людини у справі Yvone van Duyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Таким чином, позивач здійснивши сплату визначеного контролюючим органом основного зобов'язання, зі своєї сторони виконав усі встановлені умови, які дають підстави для вчинення відповідачем відповідних дій щодо скасування нарахованих на це зобов'язання штрафних санкцій, при цьому посилання на відсутність порядку скасування є необґрунтованими, позаяк обов'язок скасування штрафних санкцій визначений самим Законом, який має вищу юридичну силу.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сплата позивачем основного зобов'язання визначеного податковим повідомленням-рішенням №2 від 10.12.2015 року з урахуванням положень п. 35 підрозділ 10 розділу XX ПК України, свідчить про повне виконання ФОП ОСОБА_3 даного податкового зобов'язання.

Водночас визначаючись щодо правомірності підстав нарахування відповідачем пені та винесення оскаржуваної вимоги, суд виходив із наступного.

Відповідно до п. п. 14.1.39 статті 14 зазначеного ПК України, грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. п. 14.1.162 ст. 14 ПК України пенею є сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Підпунктом 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України передбачено, що нарахування пені здійснюється, в тому числі при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України, закінчується нарахування пені у день зарахування коштів на відповідний рахунок Державного казначейства України та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Вказані положення ПК України кореспондуються з вищенаведеними положеннями п.п. 14.1.162 ст. 14 ПК України, оскільки також встановлюють правило, що нарахування пені можливе лише у разі несплати податкового зобов'язання до дня настання строку його погашення. Тобто при сплаті зобов'язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв'язку з ненастанням граничного строку погашення податкового зобов'язання як обов'язкової умови для початку нарахування пені.

Таким чином, враховуючи, що основні зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 10.12.2015 року № НОМЕР_2 в сумі 64154 грн. були сплачені позивачем у встановлені законодавством строки для добровільного виконання, суд приходить до висновку, що пеня в сумі 14340,83 грн. нарахована відповідачем безпідставно.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з форми податкової вимоги, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 576, у податковій вимозі зазначається сума пені.

Разом із тим фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з ПК України та іншими законами у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Системно проаналізувавши вказану норми у взаємозвязку із з положеннями п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 та п. 59.1 ст. 59 ПК України слід дійти висновку, що штрафні (фінансові) санкції у визначені грошового зобовязання включають в себе як пеню так і штрафи.

Те, що пеня і штрафи є видами фінансових санкцій випливає також зі змісту абз. 6 п. 1 розділу ІV Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727.

Отже, враховуючи, що пеня в сумі 14340,83 грн. була нарахована відповідачем безпідставно, а тому й винесена Жмеринською ОДПІ на її суму податкова вимога №6/25 від 08.02.2016 року є неправомірною та підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС).

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо клопотання представника позивача про зобов'язання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Разом із тим за змістом ч. 4 ст. 163 КАС України слідує, що встановлення судом строку для подання звіту про виконання постанови може мати місце лише у випадках, якщо постанова вимагає вчинення певних дій.

З огляду на обставини справи а також те, що судом не розглядалось жодної вимоги про зобовязання відповідача до вчинення певних дій, суд в даному випадку не вбачає підстав для встановлення строку для подання відповідачем звіту про виконання постанови.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при звернення до суду згідно квитанції ПАТ "Приватбанк" № 4396 від 21.09.2016 сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. Проте, враховуючи, що заявлена позивачем вимога про скасування податкової вимоги носить майновий характер, належна сума судового збору згідно п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" мала б становити 551,20 грн. (0,4 розміру мінімальної заробітної плати).

За таких обставин із субєкта владних повноважень - Жмеринської ОДПІ належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № 6/25 від 08.02.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_1) понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович