Справа № 143/1368/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Київ К/800/8298/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Загороднього А.Ф., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Погребищенської районної ради Вінницької області про зміну рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Погребищенської районної ради Вінницької області (далі - Рада) в якому просив: змінити рішення Ради щодо підстав його звільнення; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів (далі - спірна допомога), передбачену частиною 11 статті 21 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-ІІІ, в редакції періоду спірних правовідносин), а також внести зміни до трудової книжки щодо підстав припинення служби в органах місцевого самоврядування.

В обґрунтування позову посилався на те, що відмова відповідача у виплаті спірних коштів не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач не має права на виплату йому спірних коштів, а відтак відповідач, відмовляючи у виплаті таких, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що позивач з 4 квітня 1994 року проходив службу на різних посадах державного службовця і в органах місцевого самоврядування, а рішенням відповідача від 17 листопада 2010 року № 1 його обрано на посаду голови Ради.

Рішенням цієї ж ради від 26 лютого 2014 року № 575 достроково припиненні повноваження позивача на підставі написаної ним заяви та звільнено його з посади голови Ради 6 скликання за власним бажанням на підставі пункту 1 частини 5 статті 55 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР, в редакції періоду спірних правовідносин).

При цьому, як у заяві позивача так і у названому рішенні Ради не зазначено про звільнення ОСОБА_4 з підстав його виходу на пенсію.

В подальшому, позивач звертався до відповідача із заявою про виплату йому спірних коштів, однак у її задоволенні Рада відмовила.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Цим же Законом врегульовано правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначено загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

У відповідності до приписів частини 7 статті 21 Закону № 2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

В свою чергу, згідно з частиною 1 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII, в редакції спірного періоду) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За приписами частини 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ у разі звільнення з роботи в органах місцевого самоврядування у зв'язку з виходом на пенсію посадовим особам місцевого самоврядування виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів за наявності не менше 10 років стажу на посадах в органах місцевого самоврядування чи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Абзацом 6 статті 20 Закону № 2493-ІІІ, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі, досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону), що по суті є виходом на пенсію.

Водночас, пунктом 2 розділу VII Закону № 2493-ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що Закон № 2493-ІІІ є спеціальним у правовідносинах, що пов'язані з реалізацією громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, а його норми мають пріоритетне значення у порівняні з положеннями інших законів і нормативно - правових актів, які застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За змістом положень частини 1 статті 23 та пункту 3 частини 1 статті 30 Закону № 3723-ХІІ державна служба припиняється у разі, зокрема, досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби, тобто 65 років,

Як зазначалось вище, аналогічна підстава для припинення служби в органах місцевого самоврядування міститься і у абзаці 6 статті 20 Закону № 2493-ІІІ.

Разом з тим, частина 1 статті 18 Закону № 2493-ІІІ визначає певні особливості, щодо граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування для посадових осіб місцевого самоврядування, які обираються на відповідні посади, зокрема, нею встановлено, що ці обмеження на таких осіб не поширюються.

Як встановлено судами позивач обіймав посаду голови Ради, яка у відповідності до статті 55 Закону № 280/97-ВР є виборною, оскільки голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради, а тому на позивача не поширюються обмеження щодо граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 1 частини 5 цієї статті передбачено і спеціальні підстави, за яких повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради також вважаються достроково припиненими без припинення повноважень депутата ради, зокрема, у разі звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень голови ради.

Одночасно, статтею 38 Кодексу законів про працю України вихід на пенсію визначається як підстава для розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Комплексний аналіз наведених правових норм законів з урахуванням їх юридичних зв'язків дає колегії суддів підстави для висновку, що голова відповідної ради може вийти на пенсію за наявності на неї права шляхом подання заяви про складення ним повноважень, з послідуючим зверненням до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наявність вищевказаних обставин у їх сукупності, може свідчити про намір посадової особи місцевого самоврядування виходу на пенсію, а звільнення з посади голови ради на підставі пункту 1 частини 5 статті 55 Закону № 280/97-ВР можна вважати виходом на пенсію, у розумінні частини 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ, навіть якщо про це прямо не зазначено у рішенні про звільнення або у трудовій книжці.

При цьому, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ можлива за наявності одночасно двох умов, а саме звільнення з роботи в органах місцевого самоврядування і виходом на пенсію, при цьому, припинення служби повинно бути спрямоване саме на реалізацію права особи на пенсію і з цим пов'язане.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягнув пенсійного віку, встановленого законодавством у 2010 році, в якому і реалізував своє право на одержання пенсії згідно Закону № 3723-ХІІ, одночасно на той момент мав необхідний стаж, передбачений частиною 11 статті 21 Закону № 2493-ІІІ, а відтак і право на одержання спірних коштів (грошової допомоги), передбачених даною нормою.

Натомість, позивач вийшовши на пенсію продовжив працювати і у зв'язку з цим не звільнився з роботи в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, звільнення позивача з роботи у 2014 році за його власним бажанням не пов'язане з наміром виходу на пенсію, та здійснене у зв'язку з наявністю інших суб'єктивних обставин, оскільки ОСОБА_4 вже перебував на пенсії станом на момент припинення служби в органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: А.Ф. Загородній

М.М. Заїка

М.І. Мойсюк