Справа № 820/7650/15
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 р.Справа № 820/7650/15
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Яковенко М.М.

судді: Лях О.П., Старосуд М.І.

секретарі судового засідання: Антипенко В.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представники відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року по справі № 820/7650/15 за позовом ОСОБА_3 до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області третя особа: Харківська обласна дирекція Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" про скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (під час розгляду справи, в порядку ст..55 КАС України відбулась заміна сторони відповідача на правонаступника - Східна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області), третя особа: Харківська обласна дирекція Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль", в якому просила визнати неправомірними дії податкового органу та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року задоволено частково позов (а.с. 177-182).

Скасовано податкове повідомлення-рішення Індустріальної обєднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року, в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 44190,82 грн., у тому числі за основним платежем - 35352,68 грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8838,14 грн.. В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим просив постанову скасувати та прийняти нову якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 190-191). Апелянт посилаючись на перелік пунктів статей 14, 49, 54, 83, 120, 123, 164, 167, 179, ПК України, з метою встановлення соціальної справедливості при оподаткуванні позивача, безпідставних втрат у сфері поповнення доходної частини держбюджету, керуючись інтересами держави, положеннями Конституції України, просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. Зазначив, що спірна сума, є наслідком пробаченого боргу з штрафних санкцій та пені, як неустойки по кредитному договору позивача з банком.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення. Зазначив, що не може вважатися прибуток по штрафу та пені, тому як зазначені кошти не є такими, що були отримані позивачем.

Представник 3-ї особи в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі п.п.20.1.1 п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20. п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ та наказу Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 01.04.2015 №537 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за 2012 рік.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №1596/20-36-17-02-11/НОМЕР_2 від 16.04.2015.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_3 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в частині невиконання обовязку включення до сукупного оподаткованого доходу доходів у вигляді додаткового блага від юридичної особи та несплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 41 528, 96 грн.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.05.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 51 911, 20 грн., у тому числі за основним платежем - 41528, 96 грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10382, 24 грн.

Підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення послугував висновок контролюючого органу про порушення податкового законодавства, зроблений на підставі даних, отриманих від ПАТ "ОСОБА_4 Аваль", про що свідчать про анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором № 014/0465/82/0008763 від 23.10.2008 на загальну суму 245 550, 38 грн.

Так, із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" укладено договір про припинення зобовязань від 13.07.2012 за кредитними договором №014/0465/82/0008763 від 23.10.2008, відповідно до умов якого позивачу анульовано суму боргового зобовязання за кредитним договором №014/0465/82/0008763 від 23.10.2008 у розмірі 245550,38 грн.

Згідно до умов укладеної угоди, позивач попереджений про те, що інформація про суму боргу буде включено ПАТ "Райффайзен Банк" до податкового розрахунку сум доходів, нарахованих на користь фізичних осіб, та позивач зобовязаний самостійно подати до податкового органу декларацію про отриманий дохід та сплатити податок з доходів фізичних осіб.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що пеня, яка була нарахована боржнику (позивачу) внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання за кредитним договором, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. До того ж, не є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, оскільки на відміну від суми кредиту, що надається безпосередньо позичальнику, неустойка (в тому числі у вигляді пені) ним не отримується, та вказана сума стягується на розсуд самого банку.

Колегія суддів здійснюючи апеляційний перегляд виходе з наступного.

Відповідно до пп.14.1.54 Податкового кодексу України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. "д" пп.164.2.17 Податкового кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010року №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011року за №46/18784, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Таким чином, з урахуванням наведених положень податкового законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, у тому числі, у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а тому прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

Між тим, до доходів взагалі, та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку, та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Отже, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що із суми прощеної (анульованої) заборгованості за кредитним договором доходом ОСОБА_3 може вважатися лише та сума, яка фактично була надана їй банком у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, а штрафні санкції за неналежне виконання умов договору у вигляді пені, які нараховані банком відповідно до умов договору, та анульовані за його рішенням, не можуть вважатися доходом платника податків, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

На день укладення договору про припинення зобовязань від 13.07.2012 за кредитними договором №014/0465/82/0008763 від 23.10.2008 між позивачем та третьою особою, розмір непогашеної заборгованості складав 245550, 38 грн., з яких: сума кредиту - 37593,43 грн.; відсотки, нараховані за користування кредитом - 23564,13 грн.; пеня по кредиту - 184392,82 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції також вважає, що скасовані ОСОБА_3 банком відсотки, нараховані за користування кредитом у сумі 23564,13 грн. та пеня по кредиту у сумі 184392,82 грн. не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Як було встановлено судами, визначаючи у спірному податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року суму податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, фахівцями відповідача взято за основу грошові кошти у розмірі 245550,38 грн., з яких: сума кредиту - 37593,43 грн.; відсотки, нараховані за користування кредитом - 23564,13 грн.; пеня по кредиту - 184392,82 грн., тобто суми, котрі також містять у собі штрафні санкції за неналежне виконання умов договорів у вигляді пені, які нараховані банком відповідно до умов правочинів, та анульовані за його рішенням.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Отже, з урахуванням наведенного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пеня, яка була нарахована боржнику (позивачу) внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання за кредитним договором, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. До того ж, не є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, оскільки на відміну від суми кредиту, що надається безпосередньо позичальнику, неустойка (в тому числі у вигляді пені) ним не отримується, та вказана сума стягується на розсуд самого банку.

Аналогічні правові висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016р. №К/800/46868/15, №К/800/53784/15, від 01.03.2016р. №К/800/5293/15, від 08.12.2015р. №К/800/36455/15.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими посилання органу доходів і зборів на положення абз. д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Таким чином, в порушення абз. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, фізичною особою ОСОБА_3 занижено до сплати в бюджет податок на доходи з фізичних осіб у сумі 6176,28 грн. ( 1609,5 грн.+4566,78 грн.), а відповідно штрафна (фінансова) санкція дорівнює 1544,1 грн. ( 6176,28 грн.*25%).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Індустріальної обєднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року підлягає скасування в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 44190, 82 грн., у тому числі за основним платежем - 35352,68 грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8838,14 грн.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року по адміністративній справі № 820/7650/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі буде складена 21.10.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7