Справа № 809/3850/14
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2016 р. Справа № 809/3850/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Кишинського М.І.

Суддів: Могили А.Б.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання: Дмитрашко О.М.

позивача: ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідачів: Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області,

Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Івано-Франківській області,

Державна фіскальна служба України, Міністерство доходів і зборів України, про визнання незаконними дії відповідачів щодо безпідставного звільнення, про визнання протиправним та скасування наказу №955-о від 20.10.2014 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Івано-Франківській області, Державна фіскальна служба України, Міністерство доходів і зборів України, (далі відповідач) про визнання незаконними дій відповідачів щодо безпідставного звільнення з посади першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів в Івано-Франківській області за п. 1 ст. 40 КЗпП України; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 20.10.2014 року №955-о "Про звільнення ОСОБА_2М."; поновлення на посаді першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів в Івано-Франківській області та зобовязання відповідачів запропонувати позивачу відповідно до вимог ст. 42-1 КЗпП України укладення трудового договору на аналогічну посаду в Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області; стягнення з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в сумі 103619,44 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваним наказом його безпідставно звільнено з займаної посади з 20.10.2014 року, без дотримання вимог законодавства при вивільненні позивача. Вважає, що відповідачем не враховано його переважне право на залишення на роботі, зважаючи на тривалий безперервний стаж роботи в органах державної податкової служби і високу кваліфікацію, не запропоновано іншої посади в Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, яке створюється. Зазначив, що фактичне скорочення його посади відбулося незаконно, спрямоване персонально проти позивача.

Позивача в судовому засіданні позовні вимоги з обставин викладених в адміністративному позові підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів проти позову в судовому засіданні заперечила повністю, просила в задоволенні позову відмовити, свої обґрунтування виклала в письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та відповідачів дослідивши докази, суд встановив наступне.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 року в задоволенні позову позивачу відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 13 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На новому розгляді даного спору встановлені наступні обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи.

ОСОБА_2 з 1990 року працював в органах податкової служби. Присягу державного службовця склав 30.04.1994 року. З 1997 року по 2004 рік займав керівні посади в органах податкової служби в Івано-Франківській області; з червня 2004 року по липень 2005 року - заступник голови ДПА в Івано-Франківській області; з липня 2005 року лютий 2012 року - перший заступник голови ДПА в Івано-Франківській області, з лютого 2012 року по червень 2013 року працював першим заступником голови ДПС в Івано-Франківській області; з червня 2013 року по жовтень 2014 року займав посаду першого заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області.

Відповідно до наказу Міністерства доходів та зборів України № 955-о від 20.10.2014 року позивача звільнено із займаної посади у звязку зі зміною структури, штатного розпису та скороченням штатної чисельності.

Частиною 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Встановлюючи наявність правових підстав для звільнення позивача із займаної посади, судом досліджено питання наявності змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

Так, судом встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 22.08.2014 року за №73 "Про внесення змін до наказу Міндоходів від 11.12.2013 року №790" затверджено зміни до кількості перших заступників, заступників начальників головних управлінь Міндоходів в АР Крим, м. м. Києві та Севастополі, Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, зокрема по Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області посада першого заступника начальника виведена зі структури керівництва Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (тобто скорочена). Внаслідок цього був затверджено перелік змін до структури №3 та №5 Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, в яких відсутня посада першого заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області. Таким чином, відбулися зміни в організації виробництва і праці, які б могли бути підставою для звільнення працівника відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП. При цьому, слід зазначити, що скорочення посади першого заступника Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області, у звязку з скороченням штатної чисельності, відбулось на підставі наказу, який в установленому законом порядку не оскаржувався та є дійсним. Вищевказаний наказ прийнятий Державною фіскальною службою України на підставі і у межах повноважень визначених розпорядженням Кабінету Міністрів України №651-р від 17.07.2014 року та у відповідності до наказу Державної фіскальної служби України №2 від 18.07.2014 року.

Також суд враховує, що підставою звільнення позивача стали зміни в структурі Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області, і таке звільнення не повязане із ліквідацією чи реорганізацією Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області та створенням Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області.

Згідно наказу Міністерства доходів і зборів України №223-о від 31 січня 2014 року було уповноважено начальників Головних управлінь Міндоходів в областях здійснювати попередження керівних працівників головних управлінь та підпорядкованих інспекцій, а також осіб начальницького складу податкової міліції цих органів, посади яких належать до номенклатури Міністра доходів і зборів про організаційно-штатні зміни, скорочення штатів, скорочення чисельності працівників та їх наступне вивільнення відповідно до п. 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, а також забезпечення дотримання прав працівників, у тому числі щодо пропонування наявних вакантних посад.

Щодо посилань позивача про те, що вивільнення його із займаної посади відбулося з порушенням вимог законодавства, судом встановлено наступне.

01.09.2014 року позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 03 листопада 2014 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України в звязку із змінами до структури та штатної чисельності Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області (скорочення чисельності перших заступників начальника головних управлінь). Крім цього, позивачу запропоновано переведення на вакантні посади у Головному управлінні Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області.

Зокрема, позивачу були запропоновано зайняття вакантних посад: начальника Коломийської ОДПІ ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Рогатинському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Городенківському районі ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; заступника начальника відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес - діагностики координаційно - моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; головного спеціаліста відділу фінансово - економічної роботи та бухгалтерського обліку ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; головного державного ревізора - інспектора відділу інформаційно - аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, на час відсутності основного працівника.

З попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомився, від переведення на вказані посади - відмовився, що підтверджується особистим підписом позивача, який міститься на письмовому попередженні.

Вказане попередження підписане виконуючою обовязки начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області ОСОБА_4. При цьому, слід зазначити, що є безпідставним твердження позивача щодо відсутності повноважень у вказаної особи вчиняти дії щодо попередження посадових осіб про наступне вивільнення, оскільки покладення на ОСОБА_4 виконання обовязків начальника передбачає також і виконання обовязків щодо виконання наказу Міністерства доходів і зборів України №223-о від 31 січня 2014 року щодо забезпечення дотримання прав працівників, у тому числі щодо пропонування наявних вакантних посад та попередження про наступне вивільнення працівників.

Також судом встановлено, що 15 жовтня 2014 року позивачем була адресована на імя голови Державної фіскальної служби України та голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України заява про скорочення терміну попередження про наступне вивільнення та прохання звільнити його із займаної посади з 20 жовтня 2014 року у звязку із скороченням штатної чисельності на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У день звільнення позивачу було запропоновано наявні вакантні посади станом на 20.10.2014 року, а саме: начальника Коломийської ОДПІ Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Рогатинському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Городенківському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника ДПІ у Снятинському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; начальника відділу організації діяльності та контролю виконання документів; заступника начальника управління - начальника відділу бюджетних та інших надходжень та зведеної звітності; головного спеціаліста відділу експлуатації, господарського забезпечення та зв'язку адміністративно-господарського управління Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; головного державного ревізора-інспектора відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; головного державного ревізора - інспектора відділу інформаційно-аналітичного супроводження бюджетного процесу та моніторингу забезпечення доходів і зборів, економічного менеджменту ризиків та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, на час відсутності основного працівника. Від переведення на вказані посади позивач відмовився, що підтверджується особистим підписом позивача, який міститься на письмовому попередженні.

Враховуючи незгоду позивача на переведення на інші запропоновані вакантні посади, Міністерством доходів і зборів України, із врахуванням заяви позивача від 15 жовтня 2014 року було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади з 20.10.2014 року.

Також суд зазначає, що у відповідності до наказу №955-о від 20 жовтня 2014 року Міністерством доходів і зборів України також дотримано вимоги законодавства щодо необхідності отримання згоди профспілкової організації при звільненні позивача.

Наявність згоди профспілкового комітету ППО працівників апарату ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області під час розгляду справи сторонами не заперечується.

З метою встановлення обовязку Міністерства доходів і зборів України запропонувати позивачу під час здійснення вивільнення вакантних посад у Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, судом досліджено обставини щодо реорганізації Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківської області. При розгляді справи встановлено, що підставою звільнення позивача стали зміни в структурі Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області. Звільнення позивача не повязане із ліквідацією чи реорганізацією Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області та створенням Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, а тому у відповідачів станом на момент звільнення був відсутній обовязок пропонувати позивачу відповідно до вимог ст. 42-1 КЗпП України укладення трудового договору на аналогічну посаду в Головному управлінні Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області.

Таким чином, у відповідача - Міністерства доходів і зборів України були правові підстави для звільнення позивача із займаної посади, оскільки судом встановлено наявність змін в організації виробництва і праці в Головному управлінні Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області, а також мала місце відмова працівника від переведення на інші посади, які були запропоновані відповідачем 01.09.2014 року та 20.10.2014 року. При цьому, судом встановлено, що відповідачем дотримано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин, судом не встановлено порушень Міністерством доходів і зборів України при прийнятті оскаржуваного наказу, а підстави для поновлення позивача на публічній службі відсутні.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовна заява ОСОБА_2 не обґрунтована, не доведено жодних нових обставин по справі, тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Кишинський М.І.

Судді: Могила А.Б.

ОСОБА_1

Постанова складена в повному обсязі 18 жовтня 2016 року.