Справа № 813/3962/15
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Львів Справа № 876/5013/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання Болюк Н. В.

представника особи, яка подала

апеляційну скаргу (відповідача) ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Червоноградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у справі №813/3962/15 за адміністративним позовом Сокальської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до Державного підприємства «Львіввугілля» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі,-

УСТАНОВИВ:

Сокальська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Львіввугілля», в якому просила надати дозвіл на погашення податкового боргу в сумі 6 387 336 гривень 89 коп. за рахунок продажу майна платника, що перебуває в податковій заставі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач згідно із постановленими судовими рішеннями має податковий борг в розмірі 6 387 336 гривень 89 коп., який самостійно не сплачує. З метою погашення податкового боргу позивачем вживались заходи щодо стягнення коштів, які перебувають у власності відповідача і, зокрема, позивач звертався із платіжними вимогами до банківських установ з метою погашення усієї суми боргу, які були повернуті без виконання у звязку з відсутністю коштів. Позивачем також проведено опис активів боржника та зроблено відповідні реєстраційні записи в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Так як вжиті податковим органом заходи погашення податкового боргу не дали результатів, просить надати дозвіл на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна Державного підприємства «Львіввугілля», що перебуває у податковій заставі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року в задоволені позовних було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що відповідач має заборгованість перед бюджетом в розмірі 18 295 624 гривні 15 коп., у тому числі податкова заборгованість за рішеннями судів в сумі 6 387 336 гривень 89 коп., яка вважається узгодженою. Згідно змісту п. 89.3 ст. 89, п. п. 95.1, 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України розрізняється процедура стягнення коштів за податковим боргом і процедура погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. При цьому остання процедура застосовується у разі недостатності у платника податків грошових коштів для погашення наявного податкового боргу. Також для використання цієї процедури податковий орган повинен звернутися до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна обєктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. Тому позивач вважає, що обмеження (мораторій) на продаж майна підприємства, яке перебуває у податковій заставі з метою погашення податкового боргу такого платника податків вищенаведений Закон не встановлює.

В судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу, підтримала доводи апеляційної скарги і вважає, що наведені доводи та положення нормативно правових актів, на які посилається позивачем, підтверджують незаконність постанови суду першої інстанції.

Представник відповідача не погодилася з викладеними в апеляційній скарзі доводами і вважає, що підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Вислухавши доповідь судді доповідача, доводи в судовому засіданні представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок включення ДП «Львіввугілля» до переліку обєктів приватизації позивач і відповідно його відокремлені підрозділи, перебувають в стадії приватизації, у звязку з чим на застосування процедури примусової реалізації його майна розповсюджуються положення про мораторій, відповідно до Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств». Тому у даному випадку нормами законодавства встановлено заборону на відчуження майна підприємства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що державне підприємство «Львіввугілля» перебуває на податковому обліку у позивача та згідно з довідкою позивача податковий борг відповідача станом на 22 липня 2015 року становить 18 295 624 гривні 15 коп.

30 травня 2011 року прийнято рішення за №7 про опис майна у податкову заставу, а 24 квітня 2015 року податковим керуючим здійснено опис майна відповідача, а саме: рядового вугілля марки «Г», золою 56,3 % та вологою 6,2%, що зберігається на вугільному складі і знаходяться на обліку у ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», який оформлений актом №2 на суму 191 710 гривень 25 коп.; рядового вугілля марки «Г», золою 48,2 % та вологою 6,9 %, що зберігається на вугільному складі ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля», який оформлений актом №3 на суму 1 237 500 гривень. Вказані обтяження включені до державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №46890664 та №46890668 від 28 квітня 2015 року.

З метою погашення податкового боргу позивач на підставі постанов Львівського окружного адміністративного суду: від 06 червня 2014 року у справі №813/3761/14; постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі №813/878/15; від 25 березня 2014 року у справі №813/1567/14; від 22 грудня 2011 року у справі № 2а-1251/11/1370; від 15 листопада 2012 року у справі №2а 7303/12/1370; від 09 червня 2015 року у справі №813/1774/15 та у відповідності до абз.1 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України надсилав у банки, які обслуговують ДП «Львіввугілля», інкасовані доручення (платіжні вимоги). Зокрема: №311, № 312, № 313, № 314, № 315 від 01 липня 2015 року; № 316, №317 від 03 липня 2015 року про стягнення з рахунків підприємства податкового боргу в сумі 6 387 336 гривень 89 коп.. (непогашена сума згідно вищезазначених судових рішень про стягнення), проте усі вищевказані платіжні вимоги були повернуті установами банків без виконання через відсутність коштів на рахунках, що підтверджується відмітками посадових осіб банку на звороті платіжних вимог, наявних в матеріалах справи.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

У відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків згідно підпункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України є будь яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно пункту 89.3. статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до п. 95.1, п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі; стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Зі змісту наведених норм випливає, що умовою для звернення до суду, за якої можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, - є наявність у платника податкового боргу та відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

У той же час дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, надається не на конкретно визначене майно, а на суму податкового боргу. Перелік майна, що підлягає реалізації з метою погашення податкового боргу платника, виявляється у процесі виконання органом державної податкової служби судового рішення про надання такого дозволу. При цьому майно платника, що підлягає продажу, не обмежується виключно майном, зазначеним в акті опису майна. В силу пункту 89.5 статті 89 Податкового кодексу України джерелом погашення податкового боргу платника може бути і майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, однак вартістю у межах суми існуючого податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» приватизація обєктів, зазначених у статті 4 цього Закону, здійснюється такими способами: визначення способу приватизації обєкта приватизації, включення до переліку обєктів приватизації, здійснюється державними органами приватизації спільно з органом, уповноваженим управляти державним майном, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону, вугледобувне підприємство це гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності ДП «Львіввугілля» є добування камяного вугілля (5.10)

Згідно п. 2.2 Статуту ДП «Львіввугілля» основним напрямком діяльності підприємства є добування та збагачення камяного вугілля.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна обєктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості №240 від 14 березня 2014 року відповідальність за здійснення перед приватизаційної підготовки вугледобувних обєктів приватизації покладено на керівників державних вугледобувних підприємств.

У відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» дія норм статей 2 та 13 цього Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію.

Окрім того, згідно постанови Кабінету Міністрів від 12 травня 2015 року № 271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році» до переліку обєктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 році включено відокремлені підрозділи Державного підприємства «Львіввугілля»: «Шахта «Межирічанська», «Шахта «Відродження», «Шахта «Великомостівська», «Шахта «Лісова», «Шахта «Степова», «Шахта «Червоноградська», «Шахта «Зарічна».

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, положення зазначених нормативно правових актів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до законних і обґрунтованих висновків про заборону відчуження майна підприємства (позивача по справі), яке має статус обєкта приватизації .

З вищезазначених мотивів колегія суддів апеляційного суду не вважає такими, що заслуговують на увагу доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, оскільки вони аналогічні тим, якими було обґрунтовано позовні вимоги і яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Тому ці доводи жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

У звязку з цим доводи апеляційної скарги щодо відсутності обмежень про надання в даному випадку дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків (відповідача по справі) не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статтей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції і відповідно до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст.ст. 159, 185, 195, 197, 198, 205, 211, 212, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Червоноградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у справі №813/3962/15 за адміністративним позовом Сокальської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Державного підприємства «Львіввугілля» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено 24 жовтня 2016 року.