Справа № 377/577/16-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/577/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Малишенко Т. О.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губська О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Славутицького міського суду Київської області з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області про визнання неправомірними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області щодо надання довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04.1986 р. по 09.11.1986 р. всього за 41 день без урахування нарахування та та виплати додатково коштів:

- подвійної заробітної плати з 26.04.1986 р. по 11.06.1986 р. (8 днів) - (215 крб.: 30 днів х 8 днів) = 57,33 крб., з 12.06.1986р. по 09.11.1986р. (33 дні) - 225 крб. : 30 днів х 33 дні = 247,50 крб.;

- за роботу в зоні відчуження з 26.04 по 09.11. 1986 р. - премія - 500 крб.;

- за радіоактивне переопромінення в період з 26.04 по 09.11.1986 р. більше 50 мілізівертів (у нього - 111,03 мілізівертів) - 645 крб.;

- за вислугу років - з 26.04.1986 р. по 11.06.1986р. (8 днів) - 21,50 крб. х 8 днів = 172крб., з 12.06.1986 р. по 09.11.1986р. (33 дні) - 22,50 крб. х 33 дні = 742,50 крб.;

- добові - 3,50 крб. х 41 днів = 143,50 крб.;

- за харчування - 2,85 крб. х 41 день = 116,85 крб.;

- за переопромінення за 1986-1987р.р. в 25 бер (у нього - 111,03 бер) за 26.04.1986р. по 09.11.1986р. одноразова винагорода в сумі 1000 крб.

Також, позивач просив зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на підставі проведеного розрахунку нарахувати та виплатити 3165, 50 крб. Та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області видати нову довідку з урахуванням всіх вищезазначених складових.

Крім того, позивач заявив позовні вимоги до управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області про зобов'язання перерахувати пенсію на підставі вказаної довідки.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 14 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Головного управління МВС України в Київській області щодо ненадання ОСОБА_2 довідки про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 26.04.1986 року по 09.11.1986 року за 41 день без урахування та виплати додатково коштів:

- посадовий оклад за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі - всього - 304 крб.83 коп.; з 26.04.1986 р. по 11.06.1986 р. з розрахунку 215 крб.: 30 днів х 8 днів, - 57,33 крб.; з 12.06.1986 р. по 09.11.1986 р. з розрахунку -225 крб.:30х33дні, - 247,50 крб.

- за роботу в зоні відчуження в період з 26.04 по 09.11.1986 року премії в розмірі 500 крб.;

- одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04. по 09.11.1986 року офіцерам у розмірі 3-х місячних окладів по посаді і званню - 645 крб.;

- за вислугу років - 914, 50 крб.;

- добових в розмірі - 143, 50 крб.;

- виплати за харчування -116, 85 крб.;

- одноразової виплати за переопромінення за період 1986-1987 роки в 25 бер (111,03 бер з 26.04.1986р. по 09.11.1986 р.) у сумі 1000 крб.

Разом - 3624,68 крб. (три тисячі шістсот двадцять чотири крб. 68 коп.)

Зобов'язано Головне управління МВС України в Київській області провести розрахунок, нарахувати ОСОБА_2 недосплачену суму коштів та видати довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04.1986 року по 09.11.1986 року, всього за 41 день з урахуванням нарахованих коштів:

- за посадовий оклад за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі - всього - 304 крб. 83 коп.; з 26.04.1986 р. по 11.06.1986 р. з розрахунку 215 крб.: 30 днів х 8 днів, - 57,33 крб.; з 12.06.1986 р. по 09.11.1986 р. з розрахунку -225 крб.:30х33дні, - 247,50 крб.

- за роботу в зоні відчуження в період з 26.04 по 09.11.1986 року премії в розмірі 500 крб.;

- одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04. по 09.11.1986 року офіцерам у розмірі 3-х місячних окладів по посаді і званню - 645 крб.;

- за вислугу років - 914,50 крб.;

- добових в розмірі - 143,50 крб.;

- виплати за харчування -116,85 крб.;

- одноразової виплати за переопромінення за період 1986-1987 роки в 25 бер (111,03 бер з 26.04.1986 р. по 09.11.1986 р.) у сумі 1000 крб.

Разом - 3624,68 крб. (три тисячі шістсот двадцять чотири крб. 68 коп.)

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги в частині задоволення залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 195 КАС України справа переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову суду - частково скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в Прип'ятському МВ ВС УВС Київської області на посаді старшого державтоінспектора у званні старшого лейтенанта міліції, він знаходився і працював в зоні відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи з 29 квітня 1986 року по 09 листопада 1986 року згідно з наказом УВС Київської області, що не заперечується відповідачами.

Пенсію позивач одержує згідно з довідкою ГУ МВС в Київській області з розрахунку коефіцієнта 5 з заробітної плати - 215,00 крб. (955 крб. + 120 крб.), а з 12.06.1986 року - 225,00 крб. (95 крб. + 130 крб.).

01.06.2016 р. позивач звернувся до відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з заявою про перерахунок складових заробітної плати.

05.07.2016 р. листом за № 29/І- 368 відповідач відмовив у перерахунку оплати праці позивача, мотивуючи це тим, що премії та одноразові виплати не носять постійного характеру, а нарахування пайкових та добових не проводилось (а. с. 22 - 23).

Щодо наявності у позивача права на отримання посадового окладу у подвійному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах, а особам офіцерського і начальницьких складів, прапорщикам і мічманам також із окладів за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем роботи (служби) нараховувалися на одинарний посадовий оклад.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 № 1031-рс поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.

Отже, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156. Вказані види оплати праці є взаємовиключними та не доповнюють один одного.

Факт нарахування позивачу оплати праці у кратному розмірі визнається ним у адміністративному позові.

Таким чином, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 7 травня 1986 року № 524-156, відтак, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.05.2016 р. у справі № 357/14970/15-а.

Відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо нарахування та виплати позивачу 500 крб. премії колегія суддів зазначає наступне.

Головним управлінням МВС України в Київській області, згідно наказу МВС СРСР № 0149 від 26.05.1986 р. на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 р всім працівникам органів внутрішніх справ, які працювали в зоні відчуження в період з 26.04.1986 р. по 09.11.1986 р. нарахована та виплачена премія в розмірі 500,00 крб.

В той же час, як свідчать дані розрахункового листа, позивачу ця премія нарахована та виплачена не була (а. с. 28 - 29)

Відповідач, в межах вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів існування об'єктивних підстав для невиплати такої премії позивачу всупереч наказу МВС СРСР № 0149 від 26.05.1986 р.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції в цій частині.

Щодо правомірності зобов'язання нарахування та виплати позивачу одноразової допомоги за радіоактивне переопромінення в період з 26.04.0986 р. по 09.11.1986 р. більше 50 мілізівертів (у позивача - 111,03 мілізівертів) - 645 крб. Колегія суддів зазначає наступне.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» від 17 травня 1986 року № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

У відповідності до вказаного Розпорядження в тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації - позивачу виплачується одноразова винагорода, якщо ця особа відноситься, серед інших, до офіцерського і начальницького складу органів внутрішніх справ, у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 645 крб. Посадовий оклад - 95 крб., звання - 120 крб. (95+120) х 3 = 645 крб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності у позивача права на отримання вказаної одноразової винагороди за званням старший лейтенант міліції, капітан міліції у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням.

Щодо права позивача на за вислугу років колегія суддів зазначає наступне.

З розрахункового листа колегією суддів вбачається, що за період роботи позивача в зоні відчуження йому було нараховано надбавку за вислугу років.

В той же час, факт отримання вказаної надбавки заперечується як позивачем, так і відповідачем.

З огляду на це, колегія суддів доводи суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає прийнятними.

Крім того, апеляційна скарга не містить обґрунтувань та доводів щодо неправомірності висновків суду першої інстанції в цій частині.

Щодо наявності підстав для донарахування позивачу добових та витрат за харчування колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок № 207-7 від 10.06.1986 р. передбачено виплату добових у розмірі З крб.50 коп., а також забезпечення їх безкоштовним гарячим 3-разовим харчуванням (із розрахунку 2,85 крб. на добу).

Кошти на харчування та добові позивачу, всупереч наявного у нього права на їх отримання, не нараховувались і не виплачувались.

Відтак, висновок суду першої інстанції про нарахування і виплату цих коштів є правомірним.

Щодо зобов'язання позивача про нарахування і виплату за переопромінення за 1986-1987 р.р. в 25 бер (у позивача - 111,03 бер) з 26.04.1986 р. по 09.11.1986 р. одноразову винагороду в сумі 1000 крб. Колегія суддів зазначає наступне.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені ст. 5 Закону України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання» від 14.01.1998 р. № 15/98-В.

Згідно цієї норми основна добова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних добових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Частина ст. 8 цього закону визначає - якщо протягом перших двох тижнів після аварії ефективна доза опромінення може досягти 50 мілізівертів, здійснюється евакуація людей. Відповідно примітки до частини 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера. Отже, отримана позивачем доза радіоактивного опромінення з 26.04.1986 р.по 09.11.1986 р. склала 1110,3 мілізівертів.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 р. № 1006 при дозі опромінення 25 бер - виплачувалась одноразова винагорода в сумі 1000 крб.

Тобто, за період з 26.04.1986 р. по 09.11.1986 р. позивач одержав 111,03 бер дози опромінення, відтак, має право на отримання вказаної винагороди.

В апеляцій скарзі, відповідач наголошує на пропуску строку звернення позивачем з адміністративним позовом.

Натомість, у відповідності до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів, зауважує, що між працівником та правонаступником роботодавця можливе досудове врегулювання спору шляхом звернення працівника безпосередньо до роботодавця з проханням нарахувати складові оплати праці, на які останній мав право згідно діючого законодавства.

Натомість, відмову у здійсненні нарахування позивач отримав в липні 2016 р., а з позовом звернувся 11.08.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом в цій частині приймаються в якості належних.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 202, 206, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П ОС Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 14 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови та зобов'язання Головного управління МВС України в Київській області провести розрахунок, нарахувати ОСОБА_2 недосплачену суму коштів та видати довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 26.04.1986 року по 09.11.1986 року, всього за 41 день з урахуванням нарахованих коштів за посадовий оклад за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі всього - 304 крб. 83 коп.; з 26.04.1986 р. по 11.06.1986 р. з розрахунку 215 крб.: 30 днів х 8 днів, - 57,33 крб.; з 12.06.1986 р. по 09.11.1986 р. з розрахунку -225 крб.:30х33дні, - 247,50 крб. скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В іншій частині постанову Славутицького міського суду Київської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.