Справа № 818/1101/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 р. Справа №818/1101/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Прімової-Крикуненко О.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1101/16

за позовом ОСОБА_2

до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Шосткинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 08.06.2015р. №945-17 про визначення суми грошового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення - рішення, яким безпідставно, як вважає позивач, йому нараховано транспортний податок у сумі 25000грн. на легковий автомобіль, який знаходиться у його власності, оскільки рішення Шосткинської міської ради Сумської області «Про встановлення транспортного податку» прийняте 30.01.2015р., тобто після 15 липня 2014 року, внаслідок чого його застосування з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду 2016 року. Зокрема, згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюються до 15 липня, що передує кожному бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Таким чином, на думку позивача, контролюючим органом неправомірно нарахований податок за 2015 рік, оскільки таке нарахування має здійснюватися лише з 2016 року. Отже, податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам Податкового кодексу України та чинному законодавству України, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.35), в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.7).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що податкове повідомлення - рішення від 08.06.2015р. №945-17 прийняте контролюючим органом на підставі ст.267 Податкового кодексу України цілком обґрунтовано та правомірно. Так, відповідач стверджує, що автомобіль ОСОБА_2 відноситься до об'єкта оподаткування та позивач повинен сплатити транспортний податок за нього. Крім того, Шосткинська ОДПІ вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що рішення Шосткинської міської ради Сумської області «Про встановлення транспортного податку» прийняте 30.01.2015р. та офіційно оприлюднено 31.01.2015р., а тому застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто 2016 року, з огляду на те, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави та обовязок нарахування та на обовязок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені нормами ПК України. Доводи позивача, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також, що податки та збори, їх ставки, податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, відповідач вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VII від 28.12.2014р. не змінив вид податку, а запровадив новий. При цьому вказані норми є чинними, вони не були визнані неконституційними (а.с.30-31).

Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у власності позивача перебуває легковий автомобіль Lexus GX 460 типу загальний легковий універсал-В 2011 року випуску з обємом двигуна 4608куб.см., реєстраційний номер ВМ 7422ВВ, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрації серії СХХ 137874 (а.с.9, зворотній бік).

Відповідачем Шосткинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Сумській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 08.06.2015 року №945-17 про визначення суми грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000грн. (а.с.10).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до пп. 54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною особою за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 265 Податкового кодексу України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України було введено транспортний податок.

Так, відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в новій редакції) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп. 267.2.1 п.267.2 ст. 267 Податкового кодексу України). Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування (п.267.4 ст.267 ПК України). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 267.5.1 п.267.5 ст. 267 ПК України).

Отже, об'єктом оподаткування є автомобілі, що використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см..

За змістом пп.267.6.1 пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до п.8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

Разом з цим, відповідно до п.9.4 ст.9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Суд звертає увагу, що приписами статті 10 Податкового кодексу України передбачено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-//ІІІ, що діє з 01.01.2015 року) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Суд зазначає, що особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Між тим, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, аналізуючи норми закону, суд приходить до висновку, що безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не наділена повноваженнями безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п.12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пунктом 12.3.5 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Щодо посилання позивача про виникнення обов'язку сплати цього податку з 2016р. з посиланням на рішення 30 сесії Шосткинської міської ради Сумської області VI скликання «Про встановлення транспортного податку», прийняте 30.01.2015р (а.с.11), суд зазначає, що даним рішенням затверджено Положення про транспортний податок в місті Шостці, яким встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, якій використовувався до 5 років і має об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з п.3 рішення це рішення набирає чинності з 01.01.2015 року.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності, який полягає в тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Додатково суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах "ОСОБА_2 проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.06.2015р. №945-17 про нарахування транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши обґрунтованість доводів позивача, з'ясувавши обставини спірних правовідносин та перевіривши їх добутими доказами, суд доходить висновку, що під час розгляду справи суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірність та обґрунтованість мотивів, на підставі яких винесено спірне податкове повідомлення-рішення, що, в свою чергу вказує на порушення прав та законних інтересів позивача у сфері публічно - правових відносин.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2015р. №945-17 про визначення суми грошового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шосткинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (вул. Знаменська, 2, м. Шостка, Сумська область, 41100, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 41000, РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору в розмірі 551грн.20коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. двадцять коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 24.10.2016 року.

Суддя О.О. Осіпова