Справа № 815/4787/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4787/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еко Лізинг» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 24.06.2016 р. № 348/16/3/01-ЛК про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевіркою ТОВ «Лізингова компанія «Еко Лізинг» на ринку фінансових, оформленою актом від 01.06.2016 р. № 348/16/03-ЛК, встановлено порушення п.2.3, п.2.5 розд.2, п.4.1 розд.4 та п.5.2 розд.5 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, довірчими товариствами, а також юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами можливість надавати послуги з фінансового лізингу, в частині неподання звітних даних до Нацкомфінпослуг. На підставі означеного акту відповідачем прийнято постанову від 24.06.2016 р. № 348/16/3/01-ЛК про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, якою застосовано штрафну санкцію в розмірі 17000 грн. Позивач не заперечує факту допущеного ним правопорушення, однак не погоджується із розміром обраного відповідачем штрафу. Так, розмір штрафу за допущене Товариством порушення складає від 1700 грн. до 34000 грн., тоді як відповідачем необґрунтовано обрано розмір в 17000 грн., оскільки є занадто суворим. Зокрема, Товариством допущено правопорушення, яке не призвело до негативних наслідків для учасників ринків фінансових послуг, і в подальшому подано звітність, чим відвернуто наслідки цього порушення. Зважаючи на неврахування відповідачем обставин, що помякшують відповідальність за правопорушення, позивач звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданих до суду заперечень проти адміністративного позову, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просиві відмовити, зазначивши, що встановлене в ході перевірки порушення позивачем не заперечується, а оскаржуване рішення прийнято в межах правового поля та за достатністю фактичних підстав. Просив суд розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 01.06.2016 р. начальником відділу пруденційного нагляду за фінансовими компаніями ОСОБА_1 та головним спеціалістом відділу пруденційного нагляду за фінансовими компаніями департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями ОСОБА_2 відповідно до пунктів 1.11 та 4.2 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 року № 2319, складено акт про правопорушення, вчинені TOB «Лізингова компанія «Еко Лізинг» на ринках фінансових послуг № 348/16/03-ЛК.

Перевіркою встановлено факт ненадання звітних даних за 1 квартал 2016 року, що свідчить про порушення Товариством пунктів 2.3, 2.5 розділу 2, пункту 4.1 розділу 4 та пункту 5.2 розділу 5 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 27.01.2004 року № 27, в частині неподання звітних даних до Нацкомфінпослуг.

Листом від 02.06.2016 р. № 4497/16-8 Нацкомфінпослуг повідомлено ТОВ «Лізингова компанія «Еко Лізинг» про розгляд справи про порушення законодавства про фінансові послуги 24.06.2016 р. о 14:30 годині, додавши копію вищеозначеного акту перевірки.

Листом від 15.06.2016 р. № 001/15-06 ТОВ «Лізингова компанія «Еко Лізинг» просило Нацкомфінпослуг врахувати при розгляді справи про порушення законодавства про фінансові послуги наступні чинники: Товариство повністю погоджується із виявленим порушенням та не має заперечень чи додаткових пояснень з цього приводу; у 1 кварталі 2016 року Товариством не було укладеного жодного договору лізингу (отже вчинення порушення не призвело до негативних наслідків для учасників ринків фінансових послуг); через виявлене порушення на Товаристві замінено головного бухгалтера та проведено інформаційну роботу серед працівників Товариства щодо недопустимості таких порушено в майбутньому. Також позивач просив розглянути справу без участі його представника.

За результатами розгляду справи про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, директор департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ОСОБА_3 24.06.2016 р. ухвалив постанову № 348/16/03/01-ЛК, якою до ТОВ «Лізингова компанія «Еко Лізинг» застосовано штрафну санкцію у розмірі 17000 грн.

Не погодившись із вищезазначеною постановою, ТОВ «Лізингова компанія «Еко Лізинг» звернулося до директора департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, із скаргою від 19.07.2016 р. № 001/19-07, в якій просило постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд за результатами якого застосувати до Товариства захід впливу у вигляді штрафу в мінімальному розмірі 1700 грн.

За результатами розгляду вищеозначеної скарги розпорядженням № 1868 від 09.08.2016 р. скарга залишена без задоволення, а оскаржувана постанова без змін, про що позивачу доведено листом від 15.08.2016 р. № 6595/16-8, що зумовило позивача звернутися до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до статті 39 цього ж Закону у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на момент розгляду справи еквівалентно від 1700 грн. до 34000 грн.).

Вирішуючи спір, суд враховує, що предметом даного спору фактично є розмір застосованої санкції спірною постановою, який на думку позивача не в повній мірі відповідає суті скоєного порушення та його наслідкам. Тобто спірним елементом є оціночне поняття - властивість за вичерпною достатністю, повного складу, необхідної кількості чого-небудь тощо.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Виконуючи судові функції суд має вирішувати питання права, належним чином поставлені перед ним, до яких належать і питання цієї справи; при цьому суд не уповноважений і не підготовлений виступати адміністративним арбітром, перебираючи на себе функції контролюючого органу, який уповноважений застосовувати заходи впливу, зокрема обирати обсяг санкцій, який на думку позивача є достатнім та справедливим.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Критерій «пропорційності», використаний судом у справі, яка розглядається, передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами позивача та контролюючими заходами. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «публічного» інтересу, суд визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є субєктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної постанови діяв з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), у спосіб, передбачений законодавством України, та за наявності допущеного Товариством порушення.

При цьому суд враховує, що порушення у сфері ринків фінансових послуг позивачем визнається (не заперечується), а штраф за його допущення застосовано відповідачем у межах відповідної статті.

В той же час, у питаннях визначення розміру штрафу суб'єкт владних повноважень наділений виключними дискреційними повноваженнями та має право самостійно, на власний розсуд, приймати одне з передбачених Законом рішень, а тому зазначена оцінка судом є необґрунтованою та фактично свідчить про втручання суду у виключну компетенцію Нацкомфінпослуг, що, у свою чергу, суперечить принципу розподілу влади, зазначеному у Конституції України.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еко Лізинг» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2016 року.

Суддя І.В. Завальнюк