Справа № 826/16349/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 жовтня 2016 року м. Київ№ 826/16349/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича

про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк», позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А., Уповноважена особа, відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відхилення вимог ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» (), викладених у заяві ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про визнання кредиторських вимог від 11.06.2015;

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невизначення суми заборгованості кредитору ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» (), невключення вимог вказаного кредитора до реєстру акцептованих вимог та невіднесення до певної (сьомої) черги погашення у відповідності до ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, викладеної у заяві ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про визнання кредиторських вимог від 11.06.2015;

- зобов'язання відповідача визначити суму заборгованості кредитору ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» (), включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимогу ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», викладену у заяві ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про визнання кредиторських вимог від 11.06.2015 та віднести вимогу до певної (сьомої) черги погашення у відповідності до ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- зобов'язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та пропозиції про затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо визначення суми заборгованості кредитору ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» () та віднесення вимоги ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», викладеної у заяві ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» про визнання кредиторських вимог від 11.06.2015 до певної (сьомої) черги погашення у відповідності до ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувшись до Уповноваженої особи з заявою про визнання кредиторських вимог, у якій заявив про свої вимоги в розмірі 110 776 дол. США, отримав відповідь від 17.06.2015 вих. № 1565/1-4-2.1 про відхилення кредиторських вимог.

Разом з тим, незважаючи на те, що кредиторські вимоги ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» на суму 110 776 дол. США надійшли, як стверджує відповідач, після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, є, на переконання відповідача, погашеними і не підлягають задоволенню в ліквідаційній процедурі, позивач вважає, що він є кредитором банку, а отже, має право вимагати від Уповноваженої особи здійснити задоволення майнових вимог шляхом включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач подав до суду свої письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 03.02.2016 представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Частиною п'ятою статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в постанові Верховного Суду України, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

Як встановлено судом, постановою Верховного Суду України у справі № 826/2043/15 від 16.02.2016 заяву представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» Куреного Олександра Вікторовича - Голуб'ятникової Юлії Анатоліївни щодо неоднакового застосування норм матеріального права адміністративними та господарськими судами задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2015 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04 серпня 2015 року скасовано, провадження в адміністративній справі закрито.

У вказаній вище постанові Верховний Суд України дійшов висновку про те, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

За приписами ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З приводу вказаного вище, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею першою Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VІ ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Тобто, виходячи з наявних в матеріалах справи документів та враховуючи положення Цивільного кодексу України та статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) юридичної особи, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.11.2014 № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято Рішення від 18.11.2014 № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «Європейський газовий банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», та на підставі цих рішень розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» з 18.11.2014 та призначено Уповноваженою особою Фонду Ковальова Віктора Михайловича строком на 1 рік з 18.11.2014 по 17.11.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 150, з 19.12.2014 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» призначено Оберемка Романа Анатолійовича.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що відносини про стягнення коштів на стадії ліквідації юридичної особи на підставі вищенаведених норм за своєю правовою природою є господарсько-правовими, а не адміністративними.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, на виконання приписів частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачу, що такі справи підвідомчі господарським судам.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 128, ст. 157, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 826/16349/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

2. Копії ухвали про закриття провадження у справі невідкладно надіслати сторонам.

3. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тими самими позовними вимогами не допускається.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріали будуть скеровані до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя І.М. Погрібніченко