Справа № 803/843/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Справа № 876/6453/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Дяковича В.П., Іщук Л.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, у червні 2016 року звернулася в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 та просила визнати протиправним та скасувати рішення про визнання договору банківського вкладу нікчемним та включити до переліку вкладників, яким необхідно здійснити виплати за вкладами.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно визнав договір банківського вкладу нікчемним та не включив до реєстру вкладників, які мають право на гарантовану суму відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року в справі №803/843/16 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року в справі №803/843/16 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи та застосовано норми матеріального права.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі закрити. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2016 року між ОСОБА_2 (Вкладник) та ПАТ «Авант-Банк» (Банк) укладено договір банківського вкладу (депозиту) № Д-Ф/16/1036-02412 на вимогу «Вільні збереження», відповідно до якого Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок на вимогу НОМЕР_1.

29.01.2016 року на рахунок позивача НОМЕР_1 надійшли грошові кошти в сумі 6 683 доларів США від фізичної особи ОСОБА_4

10.12.2015 року Правлінням Національного банку України винесено Постанову № 878/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

29.01.2016 року Правлінням Національного банку України винесено Постанову № 44 «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії неплатоспроможних».

На підставі даної постанови рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.01.2016 року № 96 у ПАТ «Авант-Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію з 29.01.2016 до 28.02.2016 року включно.

23.02.2016 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» Ларченко І.М. прийнято наказ № 57 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями», яким застосовано наслідки нікчемності правочинів щодо таких договорів.

04.03.2016 року за вих. № 1120 позивачу надіслано повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу № Д-Ф/16/1036-02412 від 29.01.2016 року та операцій по перерахуванню коштів з рахунку фізичної особи на рахунок НОМЕР_1, проведених 29.01.2016 року на суму 6 683 доларів США, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та застосування наслідків визнання нікчемності правочину.

25.02.2016 року Правлінням Національного банку України винесено Постанову № 109 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На підставі даної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.02.2016 року № 262 «Про початок ліквідації ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Із виписки по особовим рахункам ОСОБА_4 з 01.12.2015 року по 30.06.2016 року вбачається, що кошти на депозитний рахунок ОСОБА_2 поступили від ОСОБА_4 і по наслідках застосування нікчемності правочину повернуті на його рахунки.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 лютого 2016 року №21-4846а15, постанові від 15 червня 2016 року №21-286а16.

Керуючись ст.157, ч.3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2016 року скасувати та провадження у справі №803/843/16 - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

Л.П. Іщук

Повний текст виготовлено 24.10.2016 року