Справа № 819/635/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 р. Справа № 876/5865/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Лановецького районного центру зайнятості, Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання бездіяльності і не створенні трудового робочого місця інваліду 2 групи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Лановецького районного центру зайнятості, Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання бездіяльності і не створенні робочого місця інваліду другої групи.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки в обовязки відповідачів не входить обовязок щодо створення робочих міст для інвалідів.

Не погоджуючись з таким рішенням, його оскаржив ОСОБА_2 Вважає оскаржувану постанову прийняту з неповним зясуванням усіх обставин справи, а тому просить її скасувати та задовольнити позов.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 22 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 визначено основні завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів, згідно пунктів 3, 10 частини 1 цієї статті яких є сприяння громадянам у підборі підходящої роботи, додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян, які неконкурентоспроможні на ринку праці.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III від 02.03.2000 видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення" є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях; профорієнтація; пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом організації громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; надання роботодавцям, які працевлаштовують громадян, зазначених у частині першій статті 14 Закону України "Про зайнятість населення", компенсації відповідно до статті 26 Закону України "Про зайнятість населення"; надання роботодавцям - суб'єктам малого підприємництва, які працевлаштовують безробітних, компенсації відповідно до статті 27 Закону України "Про зайнятість населення"; надання ваучера для підтримання конкурентоспроможності деяких категорій громадян шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності відповідно до статті 30 Закону України "Про зайнятість населення"; здійснення заходів сприяння зайнятості внутрішньо переміщених осіб відповідно до статті 24-1 Закону України "Про зайнятість населення"; інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом створення умов для реалізації громадянами права на працю.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно ст. 18 цього Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Аналізуючи наведені положення, необхідно зробити висновок, що до повноважень служби зайнятості не входить створення робочих місць, в тому числі і для осіб з обмеженими можливостями.

Судом апеляційної інстанції з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи. 03.06.2014 року зареєстрований як безробітний в Лановецькому центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

За змістом позовних вимог ОСОБА_2 просить визнати бездіяльність у не створенні робочого місця інваліду другої групи з умовою про виконання роботи на дому.

Як видно з матеріалів справи, Лановецький районний центр зайнятості неодноразово звертався до підприємств, установ, організацій з інформацією про працевлаштування інваліда другої групи з обмеженими можливостями з умовою про виконання роботи на дому. На листи Лановецького РЦЗ надходили відповіді про відсутність запитуваних вакантних посад чи відсутністю видів роботи на дому.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Лановецький районний центр зайнятості відповідно до діючого законодавства і своїх повноважень сприяв працевлаштуванню позивача, при тому в його повноваження не входить обовязок створення робочих міст для інвалідів, а тому в позові слід відмовити.

Щодо аналогічних позовних вимог до Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області слід зазначити, що відповідно до чинного законодавства в компетенцію та обовязки Лановецької РДА не входить працевлаштування громадян.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування. Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.06.2016 року у справі № 819/635/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 20.10.2016р.