Справа № 813/2642/16
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року № 813/2642/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

при секретарі судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою від 11 серпня 2016 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте ГУ ДФС у Львівській області безпідставно, оскільки, за твердженнями останнього, фінансово-господарські відносини між ПП «Маріната», ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер груп», ТОВ «Пром фінанс компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», відбувалися повністю на законних підставах, були вчинені з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися правочинами, а також були документально оформлені у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що до перевірки не було надано замовлення на продаж товару, що передбачено п.1.2 договорів укладених із наведеними контрагентами, не надано до перевірки товарно транспортних накладних, доручень на отримання продукції. У наданих до перевірки видаткових накладних відсутні прізвища та ініціали осіб, що отримували продукцію, що унеможливлює встановлення посадових осіб підприємців покупців. Під час даної перевірки використано бази даних ГУ ДФС України, АІС ОР «Податки», АІС «Бест Звіт», АІС Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань, АС «Податковий блок», Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДФС України, інші джерела інформації. За результатами проведеного аналізу встановлено відсутність технічних можливостей та персоналу в ПП «Маріната», ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер груп», ТОВ «Пром фінанс компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», для здійснення транспортування, новатажувально розвантажувальних робіт.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Головне управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач) проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» (далі позивач) (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року. За результатами перевірки складено акт від 02.07.2015 року за № 107/13-01-14-08/37741113.

Як вбачається з акта перевірки, податковим органом в ході перевірки встановлено порушення: 1) п.189.1 ст.189; п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ «Мобіжук» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 12 647 503, 00 грн., в тому числі за лютий 2015 року на суму 354 905, 00 грн., березень 2015 року на суму 2 391, 00 грн., квітень 2015 року на суму 1 254 082, 00 грн., травень 2015 року на суму 1060 182, 00 грн., червень 2015 року на суму 1 195 358, 10 грн., липень 2015 року на суму 456 214, 33 грн., серпень 2015 року на суму 1 324 722, 77 грн., вересень 2015 року нас суму 622 276, 14 грн., листопад 2015 року на суму 1 840 278, 41 грн., грудень 2015 року на суму 4 537 094, 40 грн.

Вказані порушення, згідно акта перевірки, полягають у тому, що господарські операції позивача як продавця з ПП «Маріната», ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер груп», ТОВ «Пром фінанс компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», не підтверджують реальність здійснення господарських відносин у звязку з відсутністю у вказаних підприємств реальної мети здійснення фінансово господарської діяльності та настання правових наслідків у вигляді постачання різного роду товарів, виконання робіт або надання послуг, тобто імітацією фінансово господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності шляхом створення видимості укладання господарських угод, які не мають на меті настання реальних господарських наслідків, у вигляді поставки товарів робіт і послуг. Так як перевіркою визнано нереальність здійснення фінансових операцій по реалізації ТМЦ на ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Пром фінанс компані» та ТОВ «Райнер груп», а згідно даних бухгалтерського обліку ТзОВ «Мобіжук» зазначені ТМЦ списано з балансу відповідно ТзОВ «Мобіжук» реалізовано товар невстановленим особам на загальну суму 38 751 163, 60 грн.

До таких висновків, при проведенні перевірки позивача, відповідач дійшов використавши податкові інформації, що надійшли від ДПІ та бази даних ГУ ДФС України, АІС ОР «Податки», АІС «Бест Звіт», АІС Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань, АС «Податковий блок», Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДФС України, інші джерела інформації. За результатами проведеного аналізу встановлено відсутність технічних можливостей та персоналу в ПП «Маріната», ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер груп», ТОВ «Пром фінанс компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», для здійснення транспортування, новатажувально розвантажувальних робіт.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення форми «Р» від 21.07.2016 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 18 971254, 50 грн., за податковим зобовязанням у розмірі 12 647 503, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 6323 751, 50 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Авантаж Компані», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТзОВ «Авантаж Компані», було укладено договір купівлі продажу товарів № 01.12/15 від 01.12.2015 року, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар. (т1, а.с. 84-86).

11.12.2015 року між позивачем та ТзОВ «Авантаж Компані», було укладено договір купівлі продажу товарів № 11.12/15 від 11.12.2015 року, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар.(Т5, а.с. 148- 150).

На підтвердження виконання умов договору позивач надав наступні докази: доручення про прийняття товарно матеріальних цінностей, видаткову накладну № 4268 від 25.12.2015 року, видаткову накладну № 4265 від 24.12.2015 року, видаткову накладну № 4260 від 22.12.2015 року, видаткову накладну № 4248 від 16.12.2015 року, видаткову накладну № 4240 від 09.12.2015 року, картку рахунку 361 за 2015 рік, оборотно сальдову відомість по рахунку № 361 за 2015 рік, податкові накладні від 09.12.2015 року за № 21, від 16.12.2015 року за № 43, від 23.12.2015 року за № 64, від 24.12.2015 року за № 66, від 25.12.2015 року за № 71. (Т1, а.с. 84-100).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «ОСОБА_1 - Торг», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТзОВ «ОСОБА_1 - Торг», було укладено договір купівлі продажу товарів № 03.12/15 від 02.12.2015 року, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мобільні телефони, ноутбуки, планшети, аксесуари до них, а також продукцію операторів мобільного звязку . (т1, а.с. 116-118).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів № 03.12/15 від 02.12.2015 року позивач надав наступні докази: доручення про прийняття товарно матеріальних цінностей, картку рахунку 361 за 2015 рік, видаткову накладну № 4046 від 02.12.2015 року, видаткову накладну № 4173 від 08.12.2015 року, видаткову накладну № 4241 від 09.12.2015 року, видаткову накладну № 4263 від 23.12.2015 року, видаткову накладну № 4269 від 25.12.2015 року, видаткову накладну № 4272 від 28.12.2015 року, оборотно сальдову відомість по рахунку № 361 за 2015 рік, податкові накладні від 02.12.2015 року за № 5, від 08.12.2015 року за № 15, від 09.12.2015 року за № 22, від 23.12.2015 року за № 63, від 25.12.2015 року за № 72, від 28.12.2015 року за № 79, (Т1, а.с. 116-141).

03.12.2015 року між позивачем та ТзОВ «ОСОБА_1 - Торг», було укладено додаткову угоду від 03.12.2015 року до договору купівлі - продажу товарів № 03.12/15 від 02.12.2015 року. (Т5, а.с. 147).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Гесада компані», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТзОВ «Гесада компані», було укладено договір купівлі продажу товарів № 02.12/15 від 02.12.2015 року, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мобільні телефони, ноутбуки, планшети, аксесуари до них, а також продукцію операторів мобільного звязку . (т1, а.с. 150-152).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів № 02.12/15 від 02.12.2015 року позивач надав наступні докази: доручення про прийняття товарно матеріальних цінностей, видаткову накладну № 4045 від 02.12.2015 року, видаткову накладну № 4242 від 09.12.2015 року, видаткову накладну № 4266 від 24.12.2015 року, оборотно сальдову відомість по рахунку № 361 за 2015 рік, картку рахунку 361 за 2015 рік, податкові накладні від 02.12.2015 року за № 6, від 09.12.2015 року за № 23, від 24.12.2015 року за № 68. (Т1, а.с. 153-166).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Райнер Груп», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 01.11.2015 року між позивачем та ТзОВ «Райнер Груп», було укладено договір купівлі продажу товарів № 01.11/15, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар. (Т5, а.с.134-136).

09.11.2015 року між позивачем та ТзОВ «Райнер Груп», було укладено договір купівлі продажу товарів, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар. (Т1, а.с. 175 - 176).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів від 09.11.2015 року позивач надав наступні докази: видаткові накладні № 3661 від 09.11.2015 року, №3686 від 11.11.2015 року, № 3754 від 16.11.2015 року, № 3790 від 25.11.2015 року, № 3775 від 19.11.2015 року, № 4277 від 25.12.2015 року, № 4278 від 29.12.2015 року, № 4250 від 16.12.2015 року, картку рахунку 361 за 2015 рік, податкові накладні № 25 від 09.11.2015 року, № 37 від 11.11.2015 року, № 48 від 16.11.2015 року, № 70 від 19.11.2015 року, № 87 від 25.11.2015 року, № 45 від 16.12.2015 року, № 85 від 25.12.2015 року, № 88 від 29.12.2015 року. (Т1, а.с. 177- 206).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Олімпіакос», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 01.11.2015 року між позивачем та ТзОВ «Олімпіакос», було укладено договір купівлі продажу товарів №12.11/15, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мобільні телефони, планшети, аксесуари до них, продукцію операторів мобільного звязку. (Т5, а.с. 140-142).

12.11.2015 року між позивачем та ТзОВ «Олімпіакос», було укладено договір купівлі продажу товарів №12.11/15, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар. (Т1, а.с. 216- 217).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів позивач надав наступні докази: видаткові накладні № 3791 від 25.11.2015 року, № 3695 від 12.11.2015 року, № 3755 від 16.11.2015 року, № 3759 від 18.11.2015 року, № 3774 від 19.11.2015 року, № 4044 від 02.12.2015 року, № 4244 від 11.12.2015 року, № 4267 від 24.12.2015 року, № 4270 від 25.12.2015 року, картку рахунку 361 за 2015 рік, податкові накладні № 40 від 12.11.2015 року, № 47 від 16.11.2015 року, № 55 від 18.11.2015 року, № 68 від 19.11.2015 року, № 85 від 25.11.2015 року, № 7 від 02.12.2015 року, № 30 від 11.12.2015 року, № 67 від 24.12.2015 року, № 73 від 25.12.2015 року, (Т1, а.с. 218- 250; Т2, а.с. 2 - 5 ).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Пром Фінанс Компані», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 01.11.2015 року між позивачем та ТзОВ «Пром Фінанс Компані», було укладено договір купівлі продажу товарів №2.11/15, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар. (Т5, а.с. 134-139).

19.11.2015 року між позивачем та ТзОВ «Пром Фінанс Компані», було укладено договір купівлі продажу товарів №19.11/15, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар. (Т2, а.с. 16- 17).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів позивач надав наступні докази: видаткові накладні № 3776 від 23.11.2015 року, № 3773 від 19.11.2015 року, № 3792 від 25.11.2015 року, № 4243 від 10.12.2015 року, № 4174 від 08.12.2015 року, № 4245 від 11.12.2015 року, № 4249 від 16.12.2015 року, картку рахунку 361 за 2015 рік, податкові накладні № 69 від 19.11.2015 року, № 80 від 23.11.2015 року, № 86 від 25.11.2015 року, № 17 від 08.12.2015 року, № 25 від 10.12.2015 року, № 31 від 11.12.2015 року, № 44 від 16.12.2015 року. (Т2, а.с. 18- 42 ).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТзОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», було укладено договір купівлі продажу товарів №23.11/15 від 23.11.2015 року, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мобільні телефони, ноутбуки, планшети, аксесуари до них, а також продукцію операторів мобільного звязку. (Т2, а.с. 51- 53).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів від 23.11.2015 року позивач надав наступні докази: видаткові накладні № 4271 від 28.12.2015 року, № 3777 від 23.11.2015 року, № 4261 від 23.12.2015 року, картку рахунку 361 за 2015 рік, податкові накладні 78 від 23.11.2015 року, № 62 від 23.12.2015 року, № 78 від 28.12.2015 року. (Т2, а.с. 54- 66 ).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП «Маріната», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ПП «Маріната», було укладено договір купівлі продажу товарів № 01.12/14 від 01.12.2014 року, згідно якого продавець зобовязується передати у власність покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мобільні телефони та планшети (надалі іменується товар) (Т2, а.с. 77- 78).

На підтвердження виконання умов договору купівлі продажу товарів від 01.12.2014 № 01.12/14 позивач надав наступні докази: видаткові накладні № 1730 від 31.05.2015 року, № 1731 від 31.05.2015 року, № 1746 від 31.05.2015 року, № 2100 від 30.06.2015 року, № 3299 від 30.09.2015 року, № 3300 від 30.09.2015 року, № 3160 від 21.09.2015 року, № 3661 від 09.11.2015 року, № 3790 від 25.11.2015 року, № 661 від 30.04.2015 року, № 1732 від 31.05.2015 року, № 1737 від 31.05.2015 року, № 1733 від 31.05.2015 року, № 1738 від 31.05.2015 року, № 1739 від 31.05.2015 року, № 1740 від 31.05.2015 року, № 1741 від 31.05.2015 року, № 1744 від 31.05.2015 року, № 1742 від 31.05.2015 року, № 1745 від 31.05.2015 року, № 705 від 28.02.2015 року, № 660 від 28.02.2015 року, № 659 від 28.02.2015 року, № 658 від 28.02.2015 року, № 1761 від 31.05.2015 року, № 1324 від 30.04.2015 року, № 1308 від 30.04.2015 року, № 1319 від 30.04.2015 року, № 1320 від 30.04.2015 року, № 1321 від 30.04.2015 року, № 1322 від 30.04.2015 року, № 1323 від 30.04.2015 року, № 1311 від 30.04.2015 року, № 1310 від 30.04.2015 року, № 1309 від 30.04.2015 року, № 1312 від 30.04.2015 року, № 1313 від 30.04.2015 року, № 1314 від 30.04.2015 року, № 1315 від 30.04.2015 року, № 1316 від 30.04.2015 року, № 1317 від 30.04.2015 року, № 1318 від 30.04.2015 року, № 1823 від 18.06.2015 року, № 1824 від 18.06.2015 року, № 1825 від 18.06.2015 року, № 2094 від 26.06.2015 року, № 2095 від 26.06.2015 року, № 3161 від 21.09.2015 року, № 2533 від 04.08.2015 року, № 2099 від 30.06.2015 року, № 2101 від 30.06.2015 року, № 2942 від 03.09.2015 року, № 2943 від 03.09.2015 року, № 2551 від 19.08.2015 року, № 2751 від 28.08.2015 року, №2156 від 06.07.2015 року, № 2449 від 23.07.2015 року, № 2457 від 31.07.2015 року, № 2534 від 04.08.2015 року, № 2535 від 05.08.2015 року, податкові накладні № 35 від 28.02.2015 року, № 36 від 28.02.2015 року, № 37 від 28.02.2015 року, № 38 від 28.02.2015 року, № 42 від 30.04.2015 року, № 45 від 30.04.2015 року, № 46 від 30.04.2015 року, № 47 від 30.04.2015 року, № 48 від 30.04.2015 року, № 49 від 30.04.2015 року, № 50 від 30.04.2015 року, № 51 від 30.04.2015 року, № 52 від 30.04.2015 року, № 53 від 30.04.2015 року, № 54 від 30.04.2015 року, № 55 від 30.04.2015 року, № 56 від 30.04.2015 року, № 57 від 30.04.2015 року, № 58 від 30.04.2015 року, № 59 від 30.04.2015 року, № 60 від 30.04.2015 року, № 61 від 30.04.2015 року, № 262 від 31.05.2015 року, № 261 від 31.05.2015 року, № 260 від 31.05.2015 року, № 259 від 31.05.2015 року, № 258 від 31.05.2015 року, № 257 від 31.05.2015 року, № 256 від 31.05.2015 року, № 255 від 31.05.2015 року, № 263 від 31.05.2015 року, № 264 від 31.05.2015 року, № 265 від 31.05.2015 року, № 266 від 31.05.2015 року, № 319 від 31.05.2015 року, № 320 від 31.05.2015 року, № 55 від 18.06.2015 року, № 56 від 18.06.2015 року, № 57 від 18.06.2015 року, № 72 від 26.02.2015 року, № 71 від 26.06.2015 року, № 171 від 30.06.2015 року, № 172 від 30.06.2015 року, № 170 від 30.06.2015 року, № 34 від 06.07.2015 року, № 81 від 23.07.2015 року, № 196 від 31.07.2015 року, № 6 від 04.08.2015 року, № 7 від 04.08.2015 року, № 11 від 05.08.2015 року, № 39 від 19.08.2015 року, № 64 від 28.08.2015 року, № 7 від 03.09.2015 року, № 6 від 03.09.2015 року, № 59 від 21.09.2015 року, № 60 від 21.09.2015 року, № 258 від 30.09.2015 року, № 257 від 30.09.2015 року (Т2, а.с.79-250; Т3, а.с. 1-34 ).

Виписки про рух коштів по рахунку позивача та платіжні доручення підтверджують факт оплати за товар (Т3, а.с. 35-115).

Позивач на підтвердження придбання товарів, окрім названих вище документів подано суду договори, видаткові накладні, накладні (Т3, а.с.116 250; Т4, а.с. 1- 250; Т5, а.с 1 69). Виписки по рахунку позивача та платіжні доручення, що підтверджують факт оплати за придбаний товар (Т5, а.с. 70-103).

ТзОВ «Мобіжук» подано копії з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, витяг з реєстру платників податку на додану вартість, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість щодо ТзОВ Олімпіакос», ПП «Маріната», ТзОВ «Авантаж Компані», ТзОВ «Пром Фінанс Компані», ТзОВ «Гесада Компані», ТзОВ «Райнер Груп», (Т5, а.с.110- 133).

Судом встановлено, що облік товарів проводиться за допомогою компютерної програми 1С, як прихід та відпуск товару здійснюється бухгалтером, завідувачем складу хто розписався той і отримав. На підприємстві встановлена система кодів доступу до системи 1С (цифровий підпис), як комірник та і бухгалтер мають окремі підписи. Комірник може прийняти товар без бухгалтера, що відображено у накладних де пізніше під своїм паролем вносить у систему 1С, а в подальшому бухгалтер здійснюючи бухгалтерський облік оремо входить під своїм паролем і окремо підтверджує цю накладну.

На підтвердження вищенаведеного позивачем до матеріалів справи було долучено копію наказу від 22.12.2014 року № 31А «Про застосування додаткових засобів захисту, присвоєння персональних кодів та обмеження доступу до програми 1С: Підприємство ТзОВ «Мобіжук», копію наказу № 89к від 23.09.2013 року «Про внесення змін у штатний розпис та прийом на роботу комірника, копію наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу, копії посадових інструкцій завідувача складу, головного бухгалтера, роздрук реєстру документів на прихід та на розхід товару, реєстр документів реалізації товарів за 2015 рік та робочу інструкцію старшого комірника. (Т5, а.с. 151- 191).

Таким чином, у судовому засіданні представником позивача спростовані доводи відповідача, що у видаткових накладних відсутні прізвища та ініціали осіб, що отримували продукцію, що унеможливлює встановлення посадових осіб підприємців покупців.

Доводи податкового органу викладені в акті перевірки щодо не підтвердження навантаження, розвантаження та транспортування товару суд вважає необґрунтованими.

Суд зазначає, що використання товарно-транспортної накладної є обовязкове тільки у випадку, якщо мало місце надання транспортних послуг.

Позивачем здійснювались господарські операції з купівлі-продажу товарів із контрагентами, за умовами яких позивач є продавцем, та про що свідчать долучені до матеріалів справи видаткові накладні, податкові накладні. Крім того, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, а тому висновки є безпідставними та зробленими при довільному трактуванні як норм чинного законодавства, так і фактичних обставин.

Суд критично сприймає твердження відповідача, сформовані на підставі на підставі даних інформаційних баз податкових органів без дослідження первинної документації. Відповідачем лише зазначено, про відсутність технічних можливостей та персоналу ПП «Маріната», ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер груп», ТОВ «Пром фінанс компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», для здійснення транспортування, новантажувально розвантажувальних робіт, що є тільки припущеннями.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Положення ч.2 ст.71 КАС України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони видані позивачу його контрагентом у відповідності з порядком, встановленим положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між

ПП «Маріната», ТОВ «Авантаж компані», ТОВ «ОСОБА_1 торг», ТОВ «Гесада компані», ТОВ «Олімпіакос», ТОВ «Райнер груп», ТОВ «Пром фінанс компані», ТОВ «ОСОБА_1 бізнес груп», для здійснення транспортування, новантажувально розвантажувальних робіт, документально підтверджені та мали реальний характер.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Таким чином, відповідачем не доведено суду обґрунтованість висновку про відсутність реально вчинених господарських операцій між позивачем та контрагентами, що призвело до порушення позивачем п.189.1 ст.189; п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ «Мобіжук» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 12 647 503, 00 грн., в тому числі за лютий 2015 року на суму 354 905, 00 грн., березень 2015 року на суму 2 391, 00 грн., квітень 2015 року на суму 1 254 082, 00 грн., травень 2015 року на суму 1060 182, 00 грн., червень 2015 року на суму 1 195 358, 10 грн., липень 2015 року на суму 456 214, 33 грн., серпень 2015 року на суму 1 324 722, 77 грн., вересень 2015 року нас суму 622 276, 14 грн., листопад 2015 року на суму 1 840 278, 41 грн., грудень 2015 року на суму 4 537 094, 40 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 21.07.2016 року № НОМЕР_1, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69 - 71, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 21 липня 2016 року № НОМЕР_1, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» () судовий збір в сумі 284 568, 84 грн. (двісті вісімдесят чотири тисячі пятсот шістдесят вісім грн. 84 коп).

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 21.10.2016 року.

Суддя Кухар Н.А.