Справа № 817/743/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2016 р.Р і в н е 817/743/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Герасимчук М.В.

відповідача: представник Гоч Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські лісопильні"

доРівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські лісопильні" звернулося до суду з позовом до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.11.2015 №, згідно з яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 138673 грн.

В основу спірного податкового повідомлення-рішення податковим органом покладено висновок про завищення податкового кредиту по податку на додану вартість за листопад 2014 року внаслідок включення до рядка 12.1 декларації по податку на додану вартість суми податку на додану вартість, сплачену митним органам без підтверджуючих документів, а саме за вантажно-митною декларацією з літерним кодом типу декларації ЕЕ - попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правомірно включив до податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 138672,79 грн. згідно вантажно-митної декларації №204060000/2014/006276 від 28.11.2014 з літерним кодом типу декларації ЕЕ. Оскільки у акті перевірки, як зазначив позивач, контролюючий орган зробив висновок, що позивач мав усі підстави на відображення суми податку на додану вартість у розмірі 138673 грн. у складі податкового кредиту в наступному звітному періоді, а саме у грудні 2014 року, позивач переконаний, що відображення податкового кредиту у розмірі 138673 грн. саме у листопаді 2014 року жодним чином не вплинуло на розмір суми заявленого бюджетного відшкодування у декларації за травень 2015 року, яка підтверджена перевіркою і включає в тому числі саме цю суму податку на додану вартість. З таких підстав позивач стверджував про безпідставність спірного податкового повідомлення-рішення, адже, як вважає позивач, включення суми податку на додану вартість у розмірі 138673 грн. до податкової декларації у листопаді не тягне за собою негативних наслідків у вигляді зменшення чи недоврахування податків зборів чи інших платежів зі сторони позивача до бюджету. Тому просив суд позов задовільнити та скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що попередня вантажно-митна декларація була оформлена від 28.11.2014, в той час як додаткова від 01.12.2014, що не вплинуло, як переконана представник позивача, на суму податкового кредиту позивача, оскільки, враховуючи те, що позивачем суму податку на додану вартість у 138673 грн. було віднесено до податкового кредиту за листопад 2014 року, то відповідачем не заперечувалось право позивача на віднесення даної суми до податкового кредиту грудня 2014 року, про що зазначено і у акті перевірки позивача. Таким чином, як стверджувала представник позивача, факт віднесення даної суми до податкового кредиту за листопад 2014 року не впливає на розмір податкового кредиту позивача взагалі, відтак просила суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, представник відповідача подала суду письмові заперечення проти адміністративного позову (а.с.80-82), у яких зазначила про безпідставність позовних вимог з огляду на положення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та п.1 ст.248 Митного кодексу України, згідно яких платник податку не має права на формування податкового кредиту по податку на додану вартість на підставі тимчасових вантажно-митних декларацій, оскільки датою виникнення права на податковий кредит є дата видачі митницею повністю оформленої вантажно-митної декларації та, відповідно, зняття тимчасової чи неповної декларації з контролю в підрозділі митного органу та Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби України (за умови дотримання інших вимог щодо формування податкового кредиту). За таких обставин вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення обґрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню, а тому просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засідання представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, при цьому пояснивши, що перевіркою позивача було відрегульовано правильність податкового обліку, в результаті чого виявлено помилковість визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту по попередній митній декларації, при цьому зроблено висновок, що віднесення відповідної суми до податкового кредиту слід було зробити у грудні 2014 року, що дійсно не призвело до зменшення суми задекларованої до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість по декларації за травень 2015 року. Однак, виявивши неправомірність визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту податковий орган, як стверджувала представник відповідача, правомірно виніс оспорюване податкове повідомлення-рішення, відтак підстави для його скасування відсутні, тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

До початку судового розгляду представник відповідача подала суду клопотання про заміну Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області правонаступником Рівненською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с.76).

Вказане клопотання представник відповідача мотивувала тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 №892 "Про деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" Костопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області реорганізовано. Найменування територіального органу після перейменування - Рівненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.02.2016 до Єдиного державного реєстру 11.12.2014 внесено запис про проведення державної реєстрації Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с.79).

Відповідно до ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, суд допустив процесуальне правонаступництво та замінив відповідача Костопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області на Рівненську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом, у жовтні 2015 року посадовими особами Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку правомірності декларування Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські лісопильні" бюджетного відшкодування на рахунок платника в банку по декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року та суми залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку, за результатом якої складено акт від 06.11.2015 836№/15/39414678 (а.с.6-29).

Як вбачається з акта перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем, зокрема, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198 розділу V Податкового кодексу України, що виявилось у завищенні від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (рядок 19 декларації) на 138673 грн. у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що позивачем у листопаді 2014 року до податкового кредиту було включено, зокрема, суму сплаченого митним органам податку на додану вартість по попередній митній декларації (літерний код типу декларації - ЕЕ) №204060000/2014/006276 до митної декларації №204060000/2014/006276 (літерний код типу декларації - DE додаткова декларація до попередньої митної декларації) в сумі 138672,79 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.11.2015 №, згідно з яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2014 року у розмірі 138673 грн. (а.с.30).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України).

Згідно із п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, згідно з яким датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 201.12 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

У відповідності з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.4 Митного кодексу України визначено, що митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури (п.20); митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (п.23).

Відповідно до п.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно п. 1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Пунктом 6 цієї ж статті Митного кодексу України визначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п.1 ст.258 Митного кодексу України під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим.

Пунктом 1 ст.259 Митного кодексу України передбачено, що попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.

Попередня митна декларація подається декларантом або уповноваженою ним особою органу доходів і зборів, в зоні діяльності якого товари, транспортні засоби комерційного призначення будуть пред'явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей (п.2 цієї ж статті Митного кодексу України).

Відповідно до ст.261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку (п.1).

У разі відсутності інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості товарів, яка стане відомою після випуску товарів у вільний обіг та сплати роялті, ліцензійних платежів, інших складових вартості, які визначаються залежно від обсягів продажу або прибутку від продажу, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 180 днів з дати випуску товарів (п.2).

У разі якщо значення ціни товару в зовнішньоекономічному договорі визначається за формулою і на дату декларування невідоме, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 90 днів з дати випуску товарів (п.3).

Додаткова декларація подається до відповідного органу доходів і зборів, яким була оформлена відповідна попередня, тимчасова або періодична митна декларація (п.4).

Враховуючи викладене суд зазначає, що попередня декларація не є завершальним документом, її подання не є фактом завершення декларування, а передбачає лише спрощений порядок випуску товарів у вільний обіг. Таке спрощення покладає на декларанта обов'язок у встановлений строк подання митної декларації, заповненої у звичайному порядку, тим самим забезпечується завершеність процедури декларування. Прийняття митним органом такої декларації і є завершальним юридичним фактом правовідносин митного оформлення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.06.2015 у справі №2а-18022/12/2670.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем неправомірно віднесено до податкового кредиту за листопад 2014 року 138673 грн. без наявності вантажно-митної декларації, оформленої відповідно законодавства, оскільки попередня декларація (літерний код типу - ЕЕ) не є вантажно-митною декларацією, що заповнена у звичайному порядку, з установленим обсягом даних, на підставі якої завершується митне оформлення товарів і транспортних засобів у заявлений митний режим.

На підставі викладеного у відповідача були в наявності всі підстави для винесення податкового повідомлення-рішення від 24.11.2015 №.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що висновки позивача щодо порушення відповідачем при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення вимог чинного законодавства - не відповідають дійним обставинам справи.

З урахуванням наведеного позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

В силу ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.