Справа № 523/14909/15-а     
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Бобровська О.Ю.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: Прощенко К.П. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій та бездіяльності Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо не проведення службового розслідування та неправомірної заміни статусу інвалідності ОСОБА_3 зі статусу інваліда з дитинства 2 групи - на статус інваліда загального захворювання 2 групи протиправними, зобов'язання Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» виконати належним чином виправлення в документах суворої звітності МОЗ України в інвалідній справі ОСОБА_3 з неправомірного запису інваліда загального захворювання 2 групи на законний запис - інваліда з дитинства 2 групи, застосувавши вимоги ч.2 ст.11 КАС України для повного захисту прав і свобод позивача в негайному виконанні та прийняти окрему ухвалу про зобов'язання Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» провести службове розслідування щодо виявлення держслужбовців, винних в підробці статусу інвалідності ОСОБА_3, втраті чи знищенні документів суворої звітності МОЗ України та притягнення їх до відповідальності згідно законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно зроблено запис у документах суворої звітності «інвалід загального захворювання 2 групи» замість законного запису - «інвалід з дитинства 2 групи» та 25.02.2015 року на підставі вказаних документів рішенням №107 УПФУ в Суворовському районі м. Одеси зупинено позивачу виплату пенсії по інвалідності з дитинства, також, за заявою вказаного органу порушено кримінальне провадження проти інваліда ОСОБА_3 у зв'язку з наданням нібито підроблених документів, хоча згідно висновку судово-технічної експертизи документів за матеріалами справи №523/6003/15-а встановлено відповідність наданих до дослідження бланкам та печатці, якою зроблено відтиск на бланку, наданим для порівняльного дослідження зразків. На неодноразову вимогу позивача, відповідачем так і не проведено службового розслідування та не визнано винними осіб, які протиправно змінили статус інваліда та внаслідок таких протиправних дій відповідача, позивач не скористався впродовж вказаного періоду правами людини з інвалідністю та недоотримав пенсійних виплат, у зв'язку чим позивач просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого адміністративного позову заперечувала, згідно наданих письмових заперечень зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки проводити службове розслідування у 2015 році немає сенсу з підстав того, що інвалідність позивачу була встановлена головою Обласної МСЕК №2 ОСОБА_4 помилково, яка з 2004 року звільнена з посади, а щодо внесення виправлень, то чинним законодавством взагалі не передбачено внесення будь-яких виправлень або змін до довідок про встановлення інвалідності, які втратили законну силу, а довідка МСЕК №2 від 18.02.2004 року серії 2-18 ОБ№092700 позивачу взагалі не видавалась, що ставить під сумнів законність її отримання позивачем та надала в підтвердження зазначеного Книгу обліку довідок МСЕК (Журнал довідок) та Журнал обліку медико-соціальних експертних справ, що надходять в обласну МСЕК (а.с.16-18, 20, 21-22).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що позивач з 1987 року перебуває на «Д» обліку в Комунальній установі «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» (а.с.44).

Так, 23 січня 1996 року ОСОБА_3, у зв'язку з необхідністю оформлення інвалідності, була оглянута Ленінською районною МСЕК та за результатами огляду позивача визнано інвалідом ІІ групи з дитинства строком до 01.02.1997 року, з приводу цукрового діабету І типу тяжкої форми інсулінозалежний, що підтверджується довідкою серії 2-18 АГ №1373884, актом огляду МСЕК та відповіддю відповідача від 03.12.2015 року №413 (а.с.53-53 з/б).

При черговому огляді 29.01.1997 року позивачу також встановлена ІІ група інвалідності з дитинства на строк до 01.02.1998 року.

11.02.1998 року при черговому переогляді в обласній МСЕК №2 позивачу згідно Акту №31 огляду МСЕК від 11.02.1998 року встановлена ІІ група інвалідності загальне захворювання (а.с.124) на строк до 01.03.2000 року.

Так, судом встановлено, що у період з 17.02.2000 року по 28.02.2000 року позивачем пройдено черговий переогляд в обласній МСЕК №2 та ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності - загальне захворювання (а.с.126).

В подальшому, 27.02.2002 року згідно Акту огляду №73 обласної № МСЕК позивачу знову встановлено ІІ інвалідності - загальне захворювання (а.с.127).

18.02.2004 року за наслідками повторного огляду позивача, останній встановлено ІІ групу інвалідності безстроково (а.с.39).

В судовому засіданні представником відповідача частково визнано помилки, допущені у медичній справі інваліда, окрім акту від 11.02.1998 року та від 18.02.2004 року, проте зауважено на недоцільності їх виправлення, з огляду на те, що такі виправлення внесені до п.37 картки інваліда, підписані головою МСЕК №2 та членами комісії (а.с.128).

Поряд з цим, відповідачем надано Акт проведення службового розслідування (а.с.62-63), відповідно до якого встановлено, що причина інвалідності - загальне захворювання встановлене ОСОБА_3 лікарем ОСОБА_4 помилково, проте заходи впливу на дану особу застосувати неможливо у зв'язку з її звільненням, за результатами перевірки прийнято рішення про внесення змін до медико-експертної справи щодо зміни причини інвалідності позивача, а щодо витягу з акту огляду МСЕК №2 від 18.02.2004 року серії 2-18 ОБ№092700 позивачу взагалі не видавався (а.с.62-63).

Також, судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси у зв'язку з наданням позивачем документів, що містять недостовірні відомості МСЕК №092700, прийнято рішення про утримання розміру виплачених сум пенсій від 25.02.2015 року №107 (а.с.41).

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із відповідним позовом, в рамках якого було проведено судово-технічну експертизу та згідно Висновку №279/03 від 04.08.2016 року встановлено, що наданий на експертизу бланк «Витягу із акту огляду у МСЕК» серії2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 року відповідає за способом виготовлення аналогічним бланкам «Витягу із акту огляду у МСЕК», наданим до порівняльного дослідження, відтиск печатки «Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи», який розміщений у наданому на експертизу Витязі із акту огляду МСЕК серії 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 року нанесений печаткою «Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи», зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження (а.с.84-86з/б).

Так, з метою внесення змін до документів суворої звітності, в яких відповідачем допущено вказані помилки та на підставі яких Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси прийнято рішення про утримання розміру виплачених сум пенсій від 25.02.2015 року №107, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Статтею 43 Конституції України задекларовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виконання та реалізація зазначеної конституційної норми забезпечується законами України, підзаконними актами та актами ненормативного характеру, які встановлюють механізм реалізації права на працю.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 N 875-XII (далі - Закон).

Згідно статей 2-3 вказаного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у:

виявленні, усуненні перепон і бар'єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об'єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об'єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв'язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту;

охороні здоров'я;

соціальному захисті;

забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідів;

наданні пристосованого житла;

сприянні громадській діяльності.

Соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію "дитина-інвалід" (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Інвалідам, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", пільги надаються на підставі довідки, що безоплатно видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання, в якій зазначаються прізвище, ім'я, по батькові, група та причина інвалідності, а також у відповідних випадках - основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Порядок видачі такої довідки та її форма затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

З метою реалізації інвалідами прав та свобод людини і громадянина під час розроблення державних соціальних стандартів та державних соціальних гарантій, національних стандартів, правил усталеної практики та класифікаторів, стандартів, технічних умов, проведення дослідно-конструкторських, науково-дослідних робіт враховуються потреби інвалідів та/або застосовуються принципи розумного пристосування та універсального дизайну.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Відповідно до пунктів 1-5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ №83 від 22.02.1992 року (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Медико-соціальній експертизі підлягають особи, які втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежує їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, компенсацію втраченого заробітку або звільнення від виконання відповідних обов'язків тощо.

Медико-соціальна експертиза виявляє компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприятиме функціональній, психологічній, соціальній, професійній реабілітації та адаптації інваліда.

Залежно від ступеня втрати здоров'я інвалідність поділяється на три групи. Причинами інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства; для військовослужбовців - поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, чи захворювання, пов'язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, чи захворювання, не пов'язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов'язків військової служби. Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності.

Органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при обласних відділах охорони здоров'я.

Так, згідно Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності, затвердженого Постановою КМУ №221 від 04.04.1994 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності проводиться медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) МОЗ.

Пунктами 2-7 Порядку визначено, що у МСЕК проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.

Направлення для огляду хворого у МСЕК видається лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) відповідного лікувально-профілактичного закладу за формою, затвердженою МОЗ, після клінічних досліджень, що підтверджують стійкий чи необоротний характер захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п'яти місяців у зв'язку з одним і тим же захворюванням за останні дванадцять місяців, а хворий на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Огляд хворих у МСЕК проводиться за місцем проживання або лікування з пред'явленням паспорта чи іншого документу, що посвідчує особу, та направлення, зазначеного у пункті 3 цього Порядку.

Якщо хворий за станом здоров'я не може з'явитися на МСЕК, огляд проводиться вдома або в стаціонарі, де він перебуває на лікуванні.

МСЕК у разі потреби приймає рішення щодо продовження термінів тимчасової непрацездатності понад зазначені у пункті 3 цього Порядку для долікування хворого.

Огляд у МСЕК тимчасово непрацездатного громадянина повинен здійснюватися не більше семи днів.

Якщо МСЕК не прийняла рішення про продовження терміну тимчасової непрацездатності лікарняний листок закривається датою огляду хворого у МСЕК.

У разі визнання хворого інвалідом інвалідність установлюється з дня надходження до МСЕК документів, на підставі яких приймається відповідне рішення.

Згідно п.8 Порядку визначено, що МСЕК установлює:

а) ступінь обмеження життєдіяльності людини, стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання;

б) ступінь втрати працездатності (у відсотках);

в) причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням інших обов'язків військової служби;

г) причинний зв'язок інвалідності з захворюванням чи каліцтвом, що виникли в дитинстві, уродженим дефектом;

д) ступінь втрати здоров'я, групу, причини, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій та Чорнобильської катастрофи;

е) ступінь стійкої втрати працездатності у хворих для направлення їх у будинки-інтернати для престарілих та інвалідів;

є) медичні показання на право одержання інвалідами автомобілів з ручним керуванням і протипоказання до їх керування.

Відповідно до п.15 Порядку, причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або перенесену травму до 16-річного віку (для тих, хто навчається, - до 18-річного віку).

Згідно п.п.21-23 Порядку, МСЕК видає особам, які визнані інвалідами чи стосовно яких встановлено факт втрати професійної працездатності, довідки і індивідуальні програми реабілітації і у триденний термін відсилає копії цих документів до відповідних органів, що здійснюють пенсійне забезпечення та державне страхування. За місцем роботи цих осіб надсилається повідомлення щодо групи та причини інвалідності, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг із акта огляду у МСЕК про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках.

Так, судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, що інвалідність позивачу була встановлена головою Обласної МСЕК №2 ОСОБА_4 помилково, а саме змінено статус з інваліда дитинства на інваліда загального захворювання.

Відповідно до п.2.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1 - 4 пункту 2.1 цього розділу.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Судом встановлено, що внесення виправлень в актах огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року, які містяться в медичній справі інваліда ОСОБА_3 та у медичних документах, виданих на підставі актів огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року має істотне значення для захисту прав позивача, оскільки вказані документи, зокрема, виписки з актів огляду МСЕК направлялись до органів, які призначали пенсію ОСОБА_3.

Посилання відповідача на неможливість внесення виправлень є хибними, оскільки, станом на 17.10.2016 року розроблено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації N 157/о "Акт N ___ огляду медико-соціальною експертною комісією", яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 30.07.2012 № 577, якою саме визначено порядок заповнення вказаного акту, а також внесення виправлень до них.

Відповідно до п.43 Інструкції, усі виправлення, доповнення, зміни, внесені у форму N 157/о, повинні бути обґрунтовані, підписані головою, членами МСЕК і завірені печаткою МСЕК.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести відповідні виправлення згідно п.43 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації N 157/о "Акт N ___ огляду медико-соціальною експертною комісією" в актах огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року, які містяться в медичній справі інваліда ОСОБА_3 та у медичних документах, виданих на підставі актів огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року.

Поряд з цим, з урахуванням встановлених фактів протиправності зміни статусу позивача з «інваліда з дитинства» на «інваліда загального захворювання», протиправною є бездіяльність відповідача щодо не проведення службового розслідування за скаргою позивача від 18.05.2015 року, оскільки представником позивача було ще станом на 18.05.2015 року викладено зміст порушень, які здійснено посадовими особами відповідача, проте листом від 02.06.2015 року №741 позивачу повідомлено про те, що остання проходила в Обласній МСЕК №2 18.03.2002 року та їй встановлено групу інвалідності до 01.03.2004 року, а більше позивач не з'являлась на МСЕК, а витяг від 18.02.2004 року з акту огляду МСЕК не видавався (а.с.133), тобто жодних дій щодо перевірки порушень прав позивача відповідачем не було здійснено, хоча державою покладено відповідний обов'язок на суб'єкта владних повноважень та згідно статті 4 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.91 N 875-XII передбачено, що діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у:

виявленні, усуненні перепон і бар'єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об'єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об'єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв'язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту;

охороні здоров'я;

соціальному захисті;

забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідів;

наданні пристосованого житла;

сприянні громадській діяльності.

Соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Поряд з цим, відповідно до ст.166 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.

Отже, з урахуванням наведених приписів, суд приходить до висновку, що прийняття окремої ухвали - є правом суду та не може бути окремою позовною вимогою, заявленою позивачем, у зв'язку з чим в даній частині позову суд вважає за необхідне відмовити його задоволенні.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо неправомірної зміни статусу інвалідності ОСОБА_3 з «інваліда з дитинства ІІ групи» на «інваліда ІІ групи загального захворювання».

Визнати протиправною бездіяльність Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо не проведення службового розслідування за скаргою від 18.05.2015 року.

Зобов'язати Комунальну установу «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» внести виправлення в актах огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року, які містяться в медичній справі інваліда ОСОБА_3 та у медичних документах, виданих на підставі актів огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 21.10.2016 року.

Суддя П.П.Марин