Справа № 201/13692/15-а
Суддя: Ходаківський М. П.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/201/19/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді - Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання - Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії у адміністративній справі № 201/13692/15-а (2-а/201/140/2015) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулася до суду із заявою про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в порядку ст. 267 КАС України. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі № 201/13692/15-а було зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області поновити їй з 01 червня 2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Посилалася на те, що 26 лютого нею до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області була подана заява про поновлення виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01 червня 2015 року на підставі указаної постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, що набрала чинності.

Через невиконання відповідачем рішення суду позивачем 18 квітня 2016 року до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області була надана заява про примусове виконання судового рішення та оригінал виконавчого листа у адміністративній справі № 201/13692/15-а.

Виконавчий лист, виданий 22 березня 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у адміністративній справі № 201/13692/15-а про зобов'язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області поновити з 01 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 19 квітня 2016 року перебував на примусовому виконанні у старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельської Т.П.

Розмір щомісячної пенсійної виплати позивача складає 1628,55 грн.

Позивач також посилалася на те, що в ході виконавчого провадження боржником 16 травня 2016 року було частково виконано вимоги виконавчого документа, поновлена виплата пенсії за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року та виплачена одноразово сума пенсії в розмірі 11 339,85 грн., що складає менше 7 розмірів щомісячної пенсії, в той час коли на момент виконання виконавчого листа в травні 2016 року підлягала виплаті сума пенсії за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року, тобто за 12 місяців в розмірі 19542,60 грн.

Про неповне виконання боржником виконавчого документа позивачем було повідомлено старшого державного виконавця Осельську Т.П. Незважаючи на це, за доводами поданої до суду заяви 25 травня 2016 року страшим державним виконавцем Осельською Т.П. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка отримана позивачем 01 червня 2016 року.

Позивачем 04 червня 2016 року була подана скарга начальнику відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на неправомірні дії старшого державного виконавця, а 10 червня 2016 року позивачем до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було направлено листа про роз'яснення причин неповного виконання судового рішення та надання копії розпорядчого документа, на підставі якого позивачу була припинена виплата пенсії за вислугу років.

У подальшому 07 липня 2016 року позивачем була отримана відповідь із ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про те, що судові рішення, які набрали законної сили, органами Пенсійного фонду України виконуються відповідно до покладених повноважень в установленому чинним законодавством порядку. На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі № 201/13692/15-а відповідачем здійснено доплату пенсії в сумі 11 399,85 грн. за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Обмеження поновлення виплати пенсії терміном 31 грудня 2015 року відповідачем обґрунтовано тим, що виплати за рішенням судів, якими зобов'язано органи Пенсійного фонду України здійснювати перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року. Тобто, враховуючи, що з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 листопада 2015 року № 911-VIII, яким були змінені норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213- VIII, яким керувався суд при винесенні судового рішення, виплата пенсії позивачу була поновлена тільки за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Указані дії відповідача позивач вважає неправомірними, тому просила суд визнати такі дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправними та зобов'язати останнього поновити виплату пенсії ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01 січня 2016 року.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, у яких ним вказано про відсутність законодавчо визначених підстав для задоволення заяви, у зв'язку із чим останній просив у задоволенні заяви відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 як колишній співробітник органів внутрішніх справ перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та їй призначена пенсія за вислугу років. З 23 лютого 2007 року ОСОБА_1 працює на посаді начальника юридичного відділу в управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та є державним службовцем.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02 березня 2015 року в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як встановлено із матеріалів справи, позивачу було припинено виплату пенсії та на її письмове звернення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 31 липня 2015 року відмовило в поновленні виплати пенсії з 01 червня 2015 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі № 201/13692/15-а було зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області поновити їй з 01 червня 2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції послався на те, що Законом України № 213 від 02 березня 2015 року чітко визначені умови, за яких працюючим особам тимчасово не виплачуються пенсії. Зокрема вони повинні працювати на посадах, які дають право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Виходячи з положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02 березня 2015 року, скасовані з 01 червня 2015 року норми стосовно пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені, в тому числі, відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки не був прийнятий закон про призначення всіх пенсій на загальних підставах. Таким чином з 01 червня 2015 року посада, на якій працює ОСОБА_1, не дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому відсутні законодавчі приводи для невиплати раніше призначеної пенсії за вислугу років.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 201/13692/15-а, суд апеляційної інстанції застосовував до спірних правовідносин вимоги законодавства, що стали підставою для припинення виплати їй пенсії та які врегульовані приписами Закону України № 213 від 02 березня 2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання цього судового рішення позивачу поновлено пенсійні виплати та сплачено їх недоотриманий розмір, що підтверджується відповідними документами про виплату пенсії з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Проте Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року N 911-VIII (вступив в силу з 01 січня 2016 року) внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме до ст. 54, де зазначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

На час прийняття рішення судом, норми Закону № 911-VIII від 24 грудня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" в частині викладення ч. 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01 січня 2016 року в новій редакції, не визнані неконституційними та не скасовані і саме на підставі цих приписів законодавства позивачу припинено виплату пенсії.

Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено наразі на підставі іншої правової норми, яка не існувала на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, ухваленням нового Закону, який унормовує порядок виплати позивачу пенсії, виникли нові правовідносини, які не були предметом розгляду і правового аналізу при розгляді справи судами обох інстанцій.

При цьому ст. 267 КАС України, в порядку якої подана заява у цій справі, визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Отже, аналізуючи указану норму процесуального законодавства, слід дійти висновку, що суд при розгляді заяв поданих в порядку ст. 267 КАС України має право вирішувати питання про протиправність дій, бездіяльності або рішення суб'єкта владних повноважень лише при виконанні прийнятого судом за правилами цього Кодексу судового рішення.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 КАС України постанова - письмове рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги адміністративного позову.

Отже, у прийнятому за наслідками судового розгляду спору кінцевому процесуальному рішенні - постанові судом враховуються і викладаються правові позиції та доводи, які були предметом розгляду справи та позову і тому надавати оцінку законності виконання судового рішення суд вправі лише виходячи із фактичних обставин справи та норм законодавства, що були встановлені і застосовані при вирішенні спору.

З огляду на це у суду відсутні підстави для надання в порядку ст. 267 КАС України правової оцінки діям ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії позивачу, яка обґрунтована іншою правовою підставою та іншим законодавчим регулюванням ніж ті, що слугували підставою для припинення виплати з 01 червня 2015 року, оскільки з огляду на протиправність припинення виплати пенсії з цієї дати на підставі Закону України № 213 від 02 березня 2015 року і усунення цього порушення прав позивача шляхом задоволення її позову їй виплачено розмір недоплаченої суми пенсійних виплат.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини вказував на необхідність дотримання судом своєї компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури (справи «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) Страсбург, рішення від 20 липня 2006 року) та «Верітас проти України» (заява № 39157/02, рішення від 13 листопада 2008 року), інакше суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та встановлені їм відповідні правовідносини, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 подана в порядку ст. 267 КАС України задоволенню не підлягає і позивач має право в порядку визначеному цим Кодексом звернутися до суду із позовом про визнання дій органу пенсійного забезпечення щодо припинення їй виплати пенсії з 01 січня 2016 року в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П.Ходаківський