Справа № 826/1197/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 жовтня 2016 року м. Київ№ 826/1197/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві

2. Міністерства юстиції в особі Департаменту державної реєстрації

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Перша київська державна нотаріальна контора

про звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, Відділ, відповідач 1), Департаменту державної реєстрації про:

- звільнення з-під обтяження майна ОСОБА_1, тип обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження - 1445209, зареєстровано: 05.11.2004 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова б/н Відділу державної виконавчої служби у Солом'янському районі від 08.11.2002, об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно, відомості про яке міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна;

- зобов'язання Департаменту державної реєстрації вилучити архівний запис, реєстраційний номер обтяження - 1445209, який зареєстрований 05.11.2004 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н Відділу державної виконавчої служби у Солом'янському районі від 08.11.2002 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні від 17.03.2016 замінено неналежного відповідача - Департамент державної реєстрації на належного відповідача - Міністерство юстиції в особі Департаменту державної реєстрації (далі - відповідач 2) та до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Першу київську державну нотаріальну контору (далі - третя особа).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 26.04.2016 представників відповідачів 1, 2 та третьої особи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Поряд з цим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби врегульовані положеннями статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, в частині першій названої правової норми закріплено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Інший порядок судового оскарження визначено, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України (Розділ VІІ - Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України).

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Між тим, частиною другою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні частини першої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до органу державної виконавчої служби стало вчинення державним виконавцем дій (бездіяльності) при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2322, виданого 21.09.1995 Ленінградським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки Світлани.

Згідно даних постанови ВДВС Солом'янського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.11.2002, боржник (ОСОБА_1) не сплачує аліментів з 2001 року; згідно заяви стягувача (ОСОБА_2), остання просить накласти арешт на все майно боржника. В зв'язку з цим, на все майно, що належить ОСОБА_1, накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1.

Також, в п. п. 3 та 4 вказаної постанови зазначено, що копії постанови необхідно направити на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам; постанова може бути оскаржена в Солом'янському суді в 10-денний строк з моменту її одержання.

Таким чином, позивач просить звільнити з-під арешту все його майно, який (арешт) був накладений в рамках виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання виконавчого листа № 2-2322, виданого 21.09.1995 Ленінградським районним судом міста Києва.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач є стороною вказаного виконавчого провадження (боржником) та оскільки спірні правовідносини виникли у межах виконання виконавчого листа Ленінградського районного суду міста Києва, колегія суддів приходить до висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі № 21-278а15, висновок якого є обов'язковим для врахування судами у відповідності до положень ст. 2442 КАС України.

Пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, на виконання приписів частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів роз'яснює позивачу, що розгляд таких справ віднесено до цивільної юрисдикції.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 128, ст. 157, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

1. Провадження у справі № 826/24313/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, Міністерства юстиції в особі Департаменту державної реєстрації, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Перша київська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

2. Копії ухвали про закриття провадження у справі невідкладно надіслати особам, які беруть участь у справі.

3. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тими самими позовними вимогами не допускається.

4. У випадку оскарження ухвали позовні матеріали будуть скеровані до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко