Справа № 210/3822/16-а
Суддя: Чайкіна О. В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3822/16-а
Провадження № 2-а/210/95/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

"12" жовтня 2016 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Куксенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького південного обєднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі позивач), звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (надалі відповідач) щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 р., та зобовязати вчинити дії по відновленню пенсії та виплатити недоплачену суму пенсії, в обґрунтування якого зазначила, що з 2010 року їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З 01 квітня 2015 р. відповідачем припинено виплату пенсії з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року. У подальшому, вона звернулась до відповідача із заявою про поновлення пенсії, однак їй відмовлено. Позивач вважає такі дії безпідставними, а рішення відповідно незаконним. Також позивач просить суд поновити строк до звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин.

Позивач до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за ї відсутності, на позові наполягає (а.с. 10).

Представник відповідача до судового засідання не зявились , однак через канцелярію суду подали заперечення в яких зазначили , проти позову заперечувала, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає позов не обґрунтованим, оскільки приписи ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній з 01.04.2015 р., розповсюджуються на осіб, яким пенсії призначено за спеціальними законами, зокрема законом України «Про судоустрій і статус суддів». Законодавчо встановлено заборону виплати з 01.04.2015 року пенсій за віком, призначених відповідно до Закону № 1058 особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відсутні підстави для поновленнявиплати пенсії.

Відповідно до ст. 41, 128 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши повідомлені сторонами спору обставини, у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (правонаступником якого є відповідач), та їй призначено пенсію за віком.

Із повідомлення управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за № 330/02/37 від 15.02.2016 року слідує, що позивачу з 01 червня 2015 року виплата пенсії припинена у звязку зі змінами в законодавстві щодо пенсійного забезпечення .

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу та не відновлення її за зверненням позивача, суд виходить з наступного.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зарахована до штату апеляційного суду Дніпропетровської області на посаду судді.

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В силу статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Конституційний Суд України у Рішенні в справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини щодо застосування конвенційних норм, ратифікованих Україною, зокрема рішення від 08.11.2005 року «Кечко проти України» (п.23), Суд зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про судоустрій і статус суддів", то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Суд зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про судоустрій і статус суддів", у звязку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.15 р. закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 р. не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими законами не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Законів України «Про державну службу», "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", тощо пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у звязку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 ст. 54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Також суд зазначає, що виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення пункту 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 213 від 02 березня 2015 року стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Крім цього, в тексті вказаного Закону чітко визначено, що з 01.06.15 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України. При цьому, право на пенсію виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 01 червня 2015 р. перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у звязку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 24.05.2016р. у справі №333/6710/15-а; у справі №21-948а16 від 24 травня 2016 року.

Згідно з статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII», що виключає можливість застосування названих норм.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем жодним чином не спростовано доводи позовної заяви, не надано належних доказів, які обґрунтовують правомірність дій органу пенсійного фонду щодо відсутності підстав для поновлення пенсій.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на поновлення пенсії, призначеної за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» .

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, порушені права позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним дій субєкта владних повноважень щодо не поновлення пенсії з 01 червня 2016 року, та зобовязання відповідача поновити виплату пенсії і здійснити виплатити не отриманої пенсії.

Суд також вважає, що позивачем не порушено строки звернення до суду, визначені статтею 99 КАС України, оскільки із заявою про причини припинення виплати пенсії та її поновлення, ОСОБА_2 звернулась у лютому 2016 року, адміністративний позов подано до суду у 11 серпня 2016 року. Разом із тим, враховуючи положення ст. 99, ст. 100 КАС України, та встановлений законом шестимісячний строк для захисту порушених прав, адміністративний позов підлягає задоволенню (в частині поновлення виплат та виплати несплаченої пенсії) в межах з 11 лютого 2016 року по 11 серпня 2016 року, а за період з 01 червня 2015 року по 31 січня 2016 року - позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до частин 3,6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що спір, що розглядається є немайновим та у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 551,20грн., який був сплачено позивачем, суд вважає за необхідне їх стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користьдержави .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 152 Конституції України, Законами України Про державну службу, «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 7-11, 18, 71, 99, 100, 167, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізького південного обєднання управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо припинення виплати з 01 червня 2015 року пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 .

Зобов'язати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновити виплату призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсії ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), з 01 лютого 2016 року.

Зобов'язати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01 лютого 2016 року.

Позовні вимоги в частині зобовязання Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відновлення виплати пенсії, здійснення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01 червня 2015 року по 31 січня 2016 року залишити без розгляду .

Стягнути з Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (, 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ОСОБА_3, 85а) за рахунок коштів бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виконати постанову негайно у межах суми платежу за один місяць та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Розяснити, що згідно з ч.2 ст. 267 КАС України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. В. Чайкіна