Справа № 826/20954/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про роз'яснення судового рішення

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про стягнення податкового боргу у розмірі 3337261,28 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 року позовні вимоги ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2015 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про роз’яснення судового рішення від 25.04.2016 року.

Ухвалою суду від 01.09.2016 року заяву Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про роз’яснення судового рішення від 25.04.2016 року призначено в судове засідання 21 вересня 2016 року.

У судовому засіданні 21 вересня 2016 року відповідач підтримав подану заяву та просив роз'яснити резолютивну частину постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» щодо роз’яснення судового рішення від 25.04.2016 року.

З урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду заяви про роз'яснення постанови суду у справі у прядку письмового провадження.

Виходячи з меж заявленої заяви, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно із частиною другою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Підставою для роз'яснення судового рішення, як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз'яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз'яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Отже, необхідність роз’яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Також, роз’яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз’яснення його тяжко виконати внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Приписи ст. 124 Конституції України визначають, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» за правовою природою роз'яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз'яснення є його складовою, тому заява про роз'яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз'яснення якого ставиться питання. В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

В даному випадку, розглянувши заяву відповідача з урахуванням наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України та вищезгаданої постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи, що викладені відповідачем у заяві про роз'яснення судового рішення, суд зазначає наступне.

Вбачається, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 містить зобов’язальний елемент, який полягає у здійсненні сукупності дії, направлених на стягнення податкового боргу, але постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016 було скасовано постанову від 31.03.2015 у даній справі, тому сума податкового боргу у розмірі 3 337 261, 28 грн. не може бути стягнена, а податковий орган, в свою чергу, має вчинити дії, направлені на її погашення.

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва щодо стягнення податкового боргу з відповідача, оскільки відповідний порядок встановлено Податковим кодексом України.

Також, Податковим кодексом України не передбачено інший порядок стягнення податкових боргів з платників податків аніж через звернення до суду із відповідним позовом, тобто самостійно податковий орган не має законних підстав та права на стягнення боргів з платників податків. Це в свою чергу підтверджується положеннями ст. 20 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини, що і відбулося у даному випадку.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу. Державна податкова справа – сфера діяльності контролюючих органів, передбачена цим Кодексом та іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.

Отже, податкові органи під час здійснення своїх функцій можуть діяти лише та у відповідності до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 Розділу 2 Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 Розділу 2 Порядку органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Відповідно до п. п. 2 п. 1 Розділу 6 Порядку встановлено, що первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є: рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов’язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

З системного аналізу чинного законодавства України вбачається, що ІКП платника податків ведеться за його основним місцем обліку.

Оскільки публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» зареєстроване в Подільському районі міста Києва, то відповідно ведення ІКП публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» здійснюється Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

На день подання даної заяви податковий борг публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» в розмірі 3 337 261, 28 грн., який постановлено стягнути за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 р., обліковується на ІКП публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт».

В зв’язку з тим, що постанова від 31.03.2015 р. була переглянута за нововиявленими обставинами та скасована, про що винесена постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2016, а у відповідності до п. п. 2 п. 1 Розділу 6 Порядку такий борг підлягає погашенню з ІКП платника податків – публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт».

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання на всій території України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 160, 165, 170 КАС, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов