Справа № 683/2130/16-а
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/2130/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

01 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 055572 від 31 серпня 2016 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що він 31 серпня 2016 року по вул. Острозького в м. Старокостянтинів в зоні дії знаку 3.34 Правил дорожнього руху України „Зупинка заборонена", керуючи автомобілем марки Renо Stepway, державний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку, чим порушив вимоги п. 3.34 Правил дорожнього руху України. В обґрунтування заявлених позовних вимог він посилався на відсутність складу пред'явленого адміністративного правопорушення, оскільки це була вимушена зупинка, з незалежних від нього причин машина зупинилась, так як пропало електропостачання приборів. Він не міг запустити двигун автомобіля, тому щоб уникнути спричинення аварійної ситуації, ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та намагався самотужки відремонтувати автомобіль. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції майором Сидорчуком А.М. не було враховано жодної обставини та винесено упереджене рішення у постанові серії ПС2 № 055572. За таких обставин вважає дії працівника поліції незаконними та безпідставним притягнення його до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивач суду надав показання про заміну своїх позовних вимог, а саме про звільненя його від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, так як вину визнає, щиро кається у скоєному, має на утриманні малолітню дитину до адміністративної відровідальності притягується вперше. Підтвердив те, що 31 серпня 2016 року по вул. Острозького в м. Старокостянтинів керуючи автомобілем марки Renо Stepway, державний номер НОМЕР_1автомобіль раптово зупинився, так як зникло електропостачання приборів. Як потім виявилось, що здійснив вимушену зупинку в зоні дії дорожнього знака „Зупинка заборонена". Проте наразі вважає, що міг бути більш уважнішим щодо дорожніх знаків.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, проте подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 055572 від 31 серпня 2016 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення,

передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього штраф у розмірі 255 грн. за те, що він 31 серпня 2016 року в м. Старокостянтинів по вул. Острозького, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 Правил дорожнього руху України „Зупинка заборонена".

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування

транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, передбачене покарання у виді штрафу у розмірі від п'ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є доказами. Однак жодної оцінки вказаного доказу відповідачем надано не було.

Проаналізувавши обставини справи та зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки він здійснив заборонену зупинку, чим порушив вимоги п. 3.34 Правил дорожнього руху України. Разом з тим при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення не було враховано особу правопорушника та обставини, які пом'якшують його відповідальність та не враховані всі обставини, які мають значення для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, зокрема, те, що дане правопорушення не потягло створення аварійної ситуації, суд також взяв до уваги, що позивач раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину. За таких обставин суд приходить до висновку про малозначність вчинення адміністративного правопорушення, тому вважає можливим обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 86, 138, 159 - 163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст. 33, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ст. 280, ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Змінити постанову серії ПС2 № 055572 від 31 серпня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, складену старшим інспектором Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області майором міліції Сидорчуком Анатолієм Миколайовичем, по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та за малозначністю вчиненого звільнити його від адміністративної відповідальності за вказаною статтею, обмежившись усним зауваженням.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя