Справа № 461/4679/16-а
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/4679/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Городецької Л.М.,

при секретарі Думич Р.М.,

за участю представника

відповідача - Рибяк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій Львівської митниці Державної фіскальної служби України та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 2175/2090816,

встановив:

18.07.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить: визнати неправомірними дії Львівської митниці Державної фіскальної служби України та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №2175/20908/16 від 04.07.2016 року; зобов'язати відповідача виплатити збитки пов'язані з поїздкою позивача 04.07.2016 року з м. Львова до м.Мюнхена для присутності розгляду протоколу від 08.05.2016 року №2175/20908/16 у Львівській ДФС у сумі 425 євро у перерахунку по курсу НБУ; зобов'язати відповідача виплатити моральну шкоду у сумі 850 гривень; винести особисте рішення стосовно посадових осіб Львівської митниці та митного поста «Краковець» у зв'язку із порушенням ними законодавства України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 04.06.2016 року він прямував в напрямку виїзду з України та прибув на належному йому на праві приватної власності транспортному засобі «Mercedes-Benz» р.н. НОМЕР_2 на митний пост «Краковець». Під час проходження митного контролю працівника митного поста було складено протокол про порушення митних правил №2175/20908/16 від 04.06.2016 року. На підставі складеного протоколу Львівською митницею ДФС України винесено постанову №2175/20908/16, якою позивача визнано винним у порушенні митних правил передбаченого статтею 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень. Позивач вважає такі дії органу зборів та доходів неправомірними оскільки на його переконання він не порушив строки доставки та вивезення транзитного транспортного засобу з митної території України, так як має дозвіл та постійно проживає на території Федеративної республіки Німеччина, а отже в розумінні норм Митного кодексу України є нерезидентом, а отже відповідно до ст.380 Митного кодексу України має право ввозити на митну територію України транспортний засіб особистого користування на строк до одного року.

Відтак, ОСОБА_2 просить задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з доводів викладених у адміністративному позові.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та наполягає на тому, що відповідач неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача вимоги позову заперечує, вважає його необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні. У поданому суду запереченні представник відповідача зазначає, що позивач ввіз на територію України транспортний засіб марки «Mercedes-Benz B180 НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 в митному режимі транзит та не забезпечив його вивезення з території України у строк встановлений статтею 95 Митного кодексу України. Такі дії позивача, на переконання представника відповідача, є порушенням митних правил, а отже - підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відповідно до норми ч.3 ст.470 Митного кодексу України. Представник відповідача також зазначає, що позивач необґрунтовано покликається на наявність у нього статусу нерезидента, так як останній не перебуває на консульському обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном згідно вимог Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затвердженими Наказом Міністерства закордонних справ України №337 від 17.11.2011. Представник відповідача також зазначає, що посвідка позивача про дозвіл на постійне проживання, яка долучена ним до матеріалів справи, є документом, що посвідчує законність проживання позивача у Федеративній республіці Німеччина, проте не є документом, який вказує на місце постійного проживання позивача. Поряд з цим, представник відповідача зазначає, що згідно зі ст. 6Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року N 2747-IV у позовній заяві зазначаються, втому числі, ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є. Оскільки у адміністративному позові гр. ОСОБА_2 вказує адресу позивача: Полтавська область,м. Кременчук, вул. І. Сердюка, 39/41, то місцем проживання ОСОБА_2, на переконання представника відповідача, слід вважати місто Кременчук, Полтавської області.

Відтак, представник відповідача, стверджує, що ОСОБА_2 не має статусу нерезидента та не вправі покликатись на незастосування до нього вимог ч.1 ст.381 МК України.

Щодо вимог позивача про задоволення моральної та матеріальної шкоди представник відповідача заперечив, оскільки вважає, що позивачем на підтвердження моральної шкоди не подано жодних доказів, а стосовно відшкодування матеріальною шкоди зазначив,що задоволення такої можливе лише за умови визнання рішення суб'єкта владних повноважень неправомірним.

Враховуючи викладені у запереченні доводи, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши подані докази у їх сукупності, прийшов до висновку про те, що поданий позов не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 04.06.2016 року близько 21 год. 55 хв. в зону митного контролю митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС України смугою руху «зелений коридор» в напрямку «виїзд з України» прибув транспортний засіб марки «Mercedes-Benz B180 НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, яким громадянин України ОСОБА_2 слідував у приватну поїздку в напрямку Республіки Польща. Під час проходження митного контролю та митного оформлення вище зазначеного транспортного засобу, після проведення перевірки у відповідності до інформації електронної бази ЄАІС ДМСУ «Перетин кордону транспортним засобом» з'ясовано, що громадянин України ОСОБА_2, ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «Mercedes-Benz B180»НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС України 08.05.2016 року по смузі руху «зелений коридор» в митному режимі «Транзит». Автомобіль «Mercedes-Benz B180»НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, власником якого є громадянин ОСОБА_2, зареєстрований на території Німеччини.

Станом на 04.06.2016 року згаданий вище автомобіль за межі митної території України не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений. При цьому ОСОБА_2 відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України, органу зборів та доходів не надав.

На підставі вказаних вище обставин відповідачем 04.07.2016 року прийнято постанову у справі про порушення митних правил №2175/20908/16, якою ОСОБА_2 визнано винним у порушенні митних правил передбаченого частиною 3 статті 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень. Правомірність винесеної постанови є предметом розгляду у даній адміністративній справі.

Перелік митних режимів, що встановлюються на території України визначений статтею 70 МК України.

Відповідно до норм статті 71 МК України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач ввіз на митну територію України автомобіль «Mercedes-Benz B180 НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, власником якого він є у режимі «транзит».

Статтею 90 МК України передбачено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.ч.1-2 ст. 92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України. У митний режим транзиту можуть бути поміщені товари, транспортні засоби комерційного призначення незалежно від їх митного статусу.

Відповідно до ч.1 ст.93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Як встановлено ст.95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а уразі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб. Згідно із нормами ч.2 ст.95 МК України до строків зазначених у ч.1 даної статті , не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України.

У своєму позові ОСОБА_2 наголошує на тому, що він є громадянином України та має дозвіл на постійне проживання на території Федеративної республіки Німеччина, а отже в розумінні МК України є нерезидентом. Відтак, відповідно до ст. 381 МК України він має право на ввезення на митну територію України особистого транспортного засобу на строк до одного року.

Суд не погоджується з такими доводами позивача виходячи з наступного.

Відповідно до ч 1. Ст. 380 КАС України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 1 статті 4 МК України визначено , що нерезиденти це: юридичні особи, утворені відповідно до законодавства інших держав, які здійснюють свою діяльність за межами України, а також їх відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України, які не здійснюють господарську діяльність відповідно до законодавства України; розташовані на території України дипломатичні представництва, консульські установи, інші офіційні представництва іноземних держав та міжнародних організацій, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Згідно ціє ж статті під постійним місцем проживання слід розуміти - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Як встановлено судом, в ході розгляду адміністративної справи органом зборів та доходів ОСОБА_2 надіслав до митниці ДФС засобами електронної пошти лист від 22.06.2016 року (вх. митниці №16214/13-70-20) із копією дозволу на проживання у Німеччині Y0H09T1VG. Копія цього ж дозволу долучена позивачем до матеріалів справи.

Поряд з цим, як слідує зі змісту постанови від 04.07.2016 року у справі про порушення митних правил №2175/20908/16 згідно наявних у паспорті відтисків штампів про консульський облік у м. Мюнхен, Федеративна республіка Німеччина, консульський облік громадянина ОСОБА_2 у м. Мюнхен від 04.12.2000 року анульовано, а 18.06.2013 року громадянина ОСОБА_2 знято з консульського обліку. Зазначена обставина відповідачем не оспорюється.

Порядок прийняття на консульський облік, ведення та зняття з такого обліку в закордонних дипломатичних установах України (далі - ЗДУ) громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном визначаєтьсяПравилами ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затвердженими Наказом Міністерства закордонних справ України №337 від 17.11.2011. Консульський облік полягає в реєстрації в ЗДУ громадянина України, який постійно проживає або тимчасово перебуває за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном (далі - електронний реєстр), що ведеться в ЗДУ за встановленою формою, проставлені в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспортний документ), проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу).

Розрізняється тимчасовий та постійний консульський облік.

Відповідно до п. 1.5. Правил Консульський облік здійснюється у випадках: постійного проживання громадянина України за кордоном на законних підставах;тимчасового перебування громадянина України за кордоном на законних підставах більше ніж три місяці;зміни місця проживання в межах однієї держави (переїзд з консульського округу однієї ЗДУ до консульського округу іншої) або переїзду з однієї іноземної держави до іншої; зміни меж консульського округу ЗДУ;усиновлення дитини - громадянина України іноземцем або громадянином України, який постійно проживає за кордоном.

Згідно п.1.7. Правил прийняття на консульський облік здійснюється на добровільній основі, за винятком прийняття на облік дітей-громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, на підставі заяви громадянина України або його законного представника, яка подається до ЗДУ особисто або надсилається поштою.

Як уже згадувалось, згідно наявних у паспорті відтисків штампів про консульський облік у м. Мюнхен, Федеративна республіка Німеччина, консульський облік громадянина ОСОБА_2 у м. Мюнхен від 04.12.2000 року анульовано, а 18.06.2013 року громадянина ОСОБА_2 знято з консульського обліку. Відповідно до п.5.1 Правил зняття громадянина України з постійного консульського обліку здійснюється у таких випадках:зміни місця проживання в межах однієї держави (переїзд з консульського округу однієї ЗДУ до консульського округу іншої) або переїзду з однієї іноземної держави до іншої; повернення громадянина України на постійне місце проживання в Україну; припинення громадянства України; смерті громадянина України;відсутності в ЗДУ інформації про громадянина України протягом 10 (десяти) років з дати прийняття його на постійний консульський облік (з урахуванням вимог пункту 5.7 розділу V цих Правил). у разі звернення громадянина України до ЗДУ з клопотанням про зняття з консульського обліку за власним бажанням.

Суд погоджується із твердженням позивача про необов'язковість перебування на консульському обліку, однак зазначає, що такий облік за своєю суттю є обставиною, що підтверджує факт постійного проживання закордоном та усуває неоднозначність трактування питання резиденства особи. Суд критично оцінює наданий позивачем дозвіл на проживання у Федеративній республіці Німеччина (AUFENTHALTSTITEL), так як такий лише засвідчує законність перебування на території Федеративної республіки Німеччина та не пов'язаний з резидентським статусом особи в Україні. Водночас, суд також не бере до уваги й інші довідки, копії яких надані позивачем, так як такі містять інформацію про набуте майно на території Федеративної республіки Німеччина та витрати на його обслуговування. Такі довідки не можуть бути, на переконання суду, підтвердженням постійного місця проживання, оскільки дані цих документів дають змогу стверджувати лише про наявність у позивача майна за кордоном та наявність фінансових витрат пов'язаних тз його обслуговування.. Водночас позивачем не подано жодних інших доказів на підтвердження його нерезидентського статусу та документів, які б свідчили про його постійне місце проживання. Позивач також не надав суду копій сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон, на яких містять відмітки про консульський облік та відмітки про в'їзд-виїзд в Україну та інші країни. При цьому позивач обмежився лише наданням копії першої сторінки паспорту.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність у позивача статусу нерезидента, а,отже, про необґрунтованість його покликань на норму статті 380 МК України.

Зі змісту частини 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засіб на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому в розумінні глави 55 ХІІ МК України поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених МК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «Mercedes-Benz B180 НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС України 08.05.2016 року по смузі руху «зелений коридор» в митному режимі «транзит», а вивіз даний автомобіль лише 04.06.2016 року, що є порушенням строків встановлених ст.95 МК України. Відтак суд приходить до висновку про наявність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Відповідно до ч.3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому хоч транспортний засіб керований громадянином ОСОБА_2 не є транспортним засобом комерційного призначення, на нього поширюється регулювання ст.470 МК України, оскільки згідно з п.57 ч.1 ст.4 МК України, термін «товар» вживаються в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Таким чином поняття «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар», оскільки він є рухомою річчю.

Враховуючи викладене суд вважає, що оскаржена постанова органу зборів та доходів є правомірною та обгрунтованою, тому вимога позивача стосовно визнання протиправним дій відповідача та скасування постанови не підлягає задоволенню. З цих же підстав не підлягає вимога позивача про компенсацію витрат пов'язаних із розглядом справи про адміністративне правопорушення. Крім того, суд зазначає, що позивачем не подано доказів на підтвердження його матеріальних витрат.

Стосовно вимоги позивача винести особисте рішення стосовно посадових осіб Львівської митниці та митного поста «Краковець», то така вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів. Крім того, судом не встановлено протиправність дій службових осіб Львівської митниці та митного поста «Краковець».

Виходячи зі змісту статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому моральна шкода має бути обґрунтована. З врахуванням відсутності порушення прав позивача у вказаному спорі та повній відсутності обґрунтування зазнаної моральної шкоди суд відхиляє таку вимогу позивача.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що суб'єктом владних повноважень в повній мірі доведено правомірність прийнятого рішення, а позивачем не надано доказів, які спростовували це.

Керуючись ст. 17, 159,160,161,162,163167,254 КАС України,

постановив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій Львівської митниці Державної фіскальної служби України та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 2175/2090816 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.М.Городецька