Справа № 190/1206/15-а (2а/190/25/15)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/12326/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення П'ятихатської районної державної адміністрації, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення П'ятихатської районної державної адміністрації (далі - Управління соціального захисту) і з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1, інваліду ІІ групи, особі, яка належить до 1 категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, разової щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 та 2015 роки у відповідності до статі 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 невиплаченої щорічної компенсації на оздоровлення за 2014 рік у сумі 6090,00 грн. у відповідності до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 невиплаченої щорічної компенсації на оздоровлення за 2015 рік у сумі 6090,00 грн. у відповідності до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській АЕС має право на отримання щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) в редакції цього Закону, чинного після прийняття Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Оскільки відповідач відмовив йому у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, він звернувся з цим позовом до суду.

П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області постановою від 15 грудня 2015 року адміністративний позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Управління соціального захисту у невиплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду ІІ групи за 2014, 2015 роки в порядку, передбаченому статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Зобов'язав Управління соціального захисту нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи за 2014 рік щорічної допомоги на оздоровлення, що передбачена статтею 48 Закону № 796-ХІІ в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Зобов'язав Управління соціального захисту нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи за 2014 рік щорічну допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 48 Закону № 796-ХІІ в порядку та розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні решти позову відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 березня 2016 року скасував постанову П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року в частині визнання протиправним дій Управління соціального захисту та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи за 2014 рік щорічну допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 48 Закону № 796-ХІІ в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, та прийняв нову постанову в цій частині.

Зобов'язав Управління соціального захисту нарахувати та виплатити позивачу як інваліду ІІ групи за 2014 рік щорічну допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 48 Закону № 796-ХІІ, в порядку та розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В іншій частині постанову П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року залишив без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції в частині, яку скасовано за наслідками її апеляційного перегляду. Також позивач просить винести рішення, яким зобов'язати відповідача перерахувати і виплатити йому невиплачену щорічну компенсацію на оздоровлення за 2015 рік в сумі 6090 грн відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Відповідач у своїх запереченнях зазначає про необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з числа учасників ліквідації ядерних випробувань, що підтверджується посвідченням ветерана війни від 5 листопада 2013 року серії НОМЕР_1. Крім того позивач належить до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), серії НОМЕР_2 від 19 липня 2012 року.

5 лютого 2015 року позивач звернувся до Управління соціального захисту з двома заявами встановленої форми, у яких просив виплатити йому одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 і 2015 роки відповідно.

Не отримавши відповіді ОСОБА_1 8 травня 2015 року повторно звернувся до відповідача з вимогою розглянути його попередні заяви від 5 лютого 2015 року щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2014 і 2015 роки.

Листами від 14 травня 2015 року № 1776/05-15, № 1774/05-15 Управління соціального захисту відмовило позивачу у виплаті одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, мотивуючи це тим, що на осіб, які брали участь в ліквідації інших ядерних аварій, пільги, передбачені Законом № 796-ХІІ не поширюються.

При прийнятті постанови про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач належить до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС і такий його статус підтверджується відповідним посвідченням, він має право на отримання допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ. У зв'язку з цим суд першої інстанцій дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо виплати допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2014 рік. Стосовно виплати позивачу такої допомоги за 2015 рік, то суд першої інстанції в мотивувальній частині своєї постанови зазначив, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким зокрема статтю 48 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції. З огляду на те, що з 2015 року щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, то позивач має право на її отримання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду в частині зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік у відповідності до статті 48 Закону № 796-ХІІ у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, виходив з того, що Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 3 серпня 2014 року, Прикінцеві положення Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-7, яким установлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Оскільки Закон України від 31 липня 2014 року № 1622-VII не визнавався неконституційним, то з 3 серпня 2014 року виплата щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, яку передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновки суду апеляційної інстанції обґрунтованими і такими, що зроблено на підставі правильно застосованих норм матеріального права з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції, яка діяла до змін, внесених підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI, та, відповідно, після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) було передбачено, що для інвалідів першої і другої групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Застосування норм і положень Закону № 796-ХІІ щодо розміру пенсійного і соціального забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема й статті 48 цього Закону, протягом 2012-2014 років неодноразово обмежувалося при прийнятті законів України про Державний бюджет України на поточний рік або ж шляхом внесення до них змін протягом відповідного бюджетного року. Обмеження полягало у тому, що право визначати порядок та розміри виплат, передбачених статтями 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ надавалося Кабінету Міністрів України, який виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування своїми постановами передбачав інші, аніж Закон № 796-ХІІ, розміри цих виплат.

Зокрема Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон № 1622-VII), розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 6 7, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20 - 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50 - 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Закон № 1622-VII набрав чинності 3 серпня 2014 року і неконституційним не визнавався. Відтак з цієї дати і до кінця 2014 року Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати інші, ніж передбачені статтею 48 Закону № 796-XII (в редакції, чинній після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 і яка також діяла станом на січень 2014 року) розміри щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З набранням чинності цих законодавчих змін призначення допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснювалося відповідно до урядових постанов. Чинною на цей час була постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до пункту 1 якого передбачено, що для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії розмір щорічної допомоги на оздоровлення становить 120 грн.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, з-поміж іншого, статтю 48 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції, а саме встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VIII), серед іншого, установлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік; норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 1 січня 2015 року порядок призначення та розміри пенсійних і компенсаційних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлює Кабінет Міністрів України.

У справі встановлено, що в лютому 2015 року позивач звернувся до Управління соціального захисту з двома заявами про виплату щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008) за 2014 рік і за 2015 рік відповідно в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Як з'ясували суди, відмова відповідача у виплаті такої допомоги ґрунтується на тому, що інвалідність позивача настала не у зв'язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому він не має права на отримання виплат, встановлених Законом № 796-ХІІ.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки статус ОСОБА_1 як постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи підтверджено посвідченням «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», він має право на користування пільгами і компенсаціями, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої статтею 48 цього Закону.

Стосовно розміру такої допомоги за 2014 рік, то з огляду на наведені вище норми законодавства, а також враховуючи те, що про її отримання позивач звернувся після набрання чинності Законом № 1622-VII, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що за 2014 рік щорічна допомога на оздоровлення повинна бути виплачена позивачу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Що стосується розміру допомоги на оздоровлення за 2015 рік, виплату якої передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ, то суди як першої, так і другої інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що з врахуванням законодавчих змін у сфері соціального і пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які набрали чинності з 1 січня 2015 року, позивач має право на її отримання в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судячи зі встановлених у справі обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 стосувалися виплати щорічної допомоги на оздоровлення за два роки - 2014 і 2015 роки відповідно. Разом з тим, суди попередніх інстанцій, визнавши неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 і 2015 роки та зобов'язуючи його виплатити таку допомогу за 2014 рік, так і не вирішили по суті позовних вимог ОСОБА_1 в частині нарахування і виплати допомоги на оздоровлення за 2015 рік.

Мотиви суду першої інстанції стосовно обґрунтованості позовних вимог в частині, що стосується виплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2015 рік, а також положення закону, якими він при цьому керувався, наведено в мотивувальній частині постанови. Однак, у резолютивній частині постанови суду першої інстанції немає висновку по суті позовних вимог в цій частині.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд повністю погодився з його висновками стосовно розміру допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796-ХІІ, на яку має право позивач за 2015 рік. Свої мотиви з цього приводу суд апеляційної інстанції теж зазначив в мотивувальній частині своєї постанови, але в резолютивній її частині також відсутній висновок по суті позовних вимог щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2015 рік. Слід зазначити, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 власне і звертав увагу саме на необхідності прийняття рішення стосовно виплати йому допомоги на оздоровлення за 2015 рік. Відтак скасувавши постанову суду першої інстанції апеляційний суд залишив без вирішення по суті позовних вимог щодо нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення, передбаченої у статті 48 Закону № 796-ХІІ, за 2015 рік.

Відповідно до частин другої, третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції, згідно з частиною першою статті 220 КАС України, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини другої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 227 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Зважаючи на те, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 159, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

О.В. Калашнікова