Справа № 810/2814/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2814/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача Щиголь В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Споживчого товариства "Крокус" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Споживчого товариства "Крокус" до Броварського міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про оскарження рішення,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Броварського міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу від 10.08.2016 ВП №51736146.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Позивач із таким рішенням не погодився, у поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник відповідача до суду не з'явився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, Київський окружний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 цього Кодексу учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року та від 01 грудня 2015 року (справи №825/2566/14 та № 825/2565/14 відповідно).

Так, інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено Розділом VII ЦПК України і статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4-5 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка була чинною на час звернення до суду) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Незгода сторони з діями державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим документом, виданим господарським судом, не може бути предметом розгляду за правилами КАС України.

Такий правовий висновок наведено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах та Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові названого суду від 1 грудня 2015 року у справі №825/2565/14.

Поряд із цим, юрисдикція адміністративних судів не поширюється і на публічно-правові спори щодо оскарження дій органів державної виконавчої служби з виконання рішень, ухвал, постанов місцевих загальних судів, прийнятих, зокрема, у порядку цивільного судочинства, про що зазначила колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ в ухвалі від 11 січня 2016 року у справі №825/2734/14. Також на це звертала увагу і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року №6-2187цс15.

В силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята державним виконавцем в ході вчинення ним дій з виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/1584/16, виконавче провадження з примусового виконання якого відкрито постановою від 21.07.2016 (ВП № 51736146).

Крім того, колегією суддів установлено, що у межах названого виконавчого провадження СТ «Крокус є його стороною (боржником).

За наведеного нормативного регулювання з огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 6 цієї норми у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи..

Отже, на думку судової колегії, суд першої інстанції законно та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі з визначених п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України підстав, роз'яснивши позивачеві, що заявлені ним вимоги належить розглядати у порядку господарського судочинства.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що наразі предметом спору є рішення органів ДВС, а тому позивач, на його думку, має виключне право оскаржувати його саме у порядку адміністративного судочинства.

Такі доводи апелянта не заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, оскарження рішень і дій органів ДВС, вчинених в одному виконавчому провадженні до судів різних юрисдикцій, як на тому наполягає скаржник, не може вважатися виправданим, вирішуючи спір, суд повинен надавати перевагу принципу верховенства права перед формальною законністю. Дії державного виконавця під час примусового виконання виконавчого документа нерозривно пов'язані із прийнятими рішеннями і навпаки.

Крім того, ВСУ у наведених постановах від 30 червня 2015 року, 1 грудня 2015 року приймаючи рішення про закриття провадження в адміністративних справах, виходив із того, що їх не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, при цьому предметом спору у них були рішення державного виконавця.

Також апеляційний суд враховує, що позивач наразі є стороною виконавчого провадження (боржником), відкритого на виконання наказу господарського суду.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі відносно того, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, не знайшли свого підтвердження, на думку апеляційного суду, оскаржувана ухвала відповідає вказаним вимогам, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, за правильно встановлених обставин у справі, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Споживчого товариства "Крокус" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Споживчого товариства "Крокус" до Броварського міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про оскарження рішення - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2016

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.