Справа № 815/4623/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4623/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року 09 год. 00 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Тарасишиної О.М., суддів Андрухіва В.В., Бжассо Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою від 28.09.2016 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.08.2016 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, який надіслав курєрською службою та був отриманий відповідачем 10.08.2016 року. Однак, станом на дату звернення до суду, жодної відповіді на свій запит позивач не отримав. Таким чином, на думку позивача, відповідач порушив положення закріплені в Конституції України та Законі України «Про доступ до публічної інформації».

Позивач у судове засідання 21.10.2016 року не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав письмові заперечення по справі, згідно яких зазначив про правомірність дій відповідача та просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідач, згідно наданих заперечень, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки листом від 15.08.2016 року позивачу було надано вичерпну відповідь на запитувану інформацію та направлено поштою. Так, твердження позивача про ненадання інформації - не відповідають дійсності та не можуть бути прийняті судом, як належний доказ. Враховуючи безпідставність та необґрунтованість позовних вимог представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд має право розглянути справу у письмовому провадженні, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України, не прибуття в судове засідання сторін, відсутність клопотань про допит свідків, експертів, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до позовної заяви, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що 05.08.2016 року позивач направив на адресу відповідача інформаційний запит на отримання публічної інформації (а.с. 5).

Згідно матеріалів справи, вказаний запит був отриманий відповідачем 10.08.2016 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення (а.с. 5).

Так, відповідачем разом із запереченням на адміністративний позов надано суду відповідь на запит від 15.08.2016 року № 8284/21.2/7-16 (а.с. 47). Окрім того, відповідач надав до суду реєстр на відправку кореспонденції (а.с. 48), фіскальний чек УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 49) та відомість № 3 від 15.08.2016 року на просту поштову кореспонденцію (а.с. 49-50).

Необхідно зазначити, що пунктом 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року №715/2014 (далі - Положення) вказано, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним ОСОБА_2 України.

НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Підпунктом 25 пункту 4 Положення передбачено, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань розглядає звернення споживачів та надає роз'яснення з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП.

Поміж тим, суд зазначає, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон України від 13.01.2011 року № 2939-VI).

Так, згідно ч. 1 та 2 статті 1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Метою Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до пункту 2 статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами 1, 2 статті 16 цього Закону передбачено, що розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Так, необхідно звернути увагу на те, що у відповідності із статтею 19 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Частиною 1 статті 20 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно із частиною 1 статті 23 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Поряд з цим, частиною 3 цієї статті встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно матеріалів справи, позивач в порядку визначеному Законом України від 13.01.2011 року № 2939-VI звернувся до НКРЕКП із запитом про надання публічної інформації, який надіслав на адресу відповідача. Відповідач отримав запит 10.08.2016 року та 15.08.2016 року надано відповідь на запитувану інформацію.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі виконано приписи Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI, а саме надання відповіді на запит на інформацію у встановлені строки.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що розпорядником інформації НКРЕКП дотримано порядок здійснення та забезпечення права позивача на доступ до інформації, що знаходиться у його володінні та становить суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач вчинив всі вимоги чинного законодавства України щодо надання відповіді на запит позивача. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності з боку відповідача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у ненаданні відповіді на запит, тому у суду відсутні підстави у задоволені позовних вимог позивача та зобовязання надати відповідь на запит позивача від 05.08.2016 року.

Відповідачем по справі доведено факт правомірності своїх дій та надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Разом з тим, факт наявності порушеного права позивача не знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, правомірність їх не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання неправомірною бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит від 05.08.2016 року та зобовязання надати відповідь - відмовити повністю.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Тарасишина

Суддя В.В. Андрухів

Суддя Н.В. Бжассо