Справа № 2а/0270/5169/11
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/5169/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Чернівецькому районі Вінницької області (далі УПФ України у Чернівецькому районі) до Відділу державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції (далі ВДВС Чернівецького РУЮ) про визнання дій протиправними та скасування постанови ВП № 29827913 від 14.11.2011 року

в с т а н о в и в :

В листопаді 2011 року УПФ України у Чернівецькому районі звернулось в суду з позовом до ВДВС Чернівецького РУЮ про визнання дій протиправними та скасування постанови ВП № 29827913 від 14.11.2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 листопада 2011 року начальником ВДВС Чернівецького РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу, виданого 09 листопада 2011 року Чернівецьким районним судом Вінницької області по справі № 2-а-2002/2011 про зобовязання управління пенсійного фонду України у Чернівецькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі недоплачену йому як інваліду війни другої групи щомісячну державну соціальну надбавку до пенсії в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком. На думку позивача, дана постанова є незаконною, оскільки виконавчий лист за яким відкрито виконавче провадження не відповідає вимогам визначеним в статті 18 Закону України Про виконавче провадження.

Так, у виконавчому документі не зазначено дати прийняття і номеру рішення, згідно якого видано виконавчий лист; не зазначено ідентифікаційного коду стягувача та боржника, не зазначено повної адреси стягувача (не вказано вулиці та номеру будинку, квартири); не зазначено дати набрання законної сили рішення, не зазначено код ЄДРПОУ боржника. Таким чином, начальником ВДВС Чернівецького РУЮ незаконно прийнято до виконання виконавчий лист, що не відповідає вимогам чинного законодавства, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не зявились з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи: факсограмою та телефонограмою направлені сторонам 23.11.2011 року секретарем судового засідання (а.с.10,11), повідомленням про вручення поштового відправлення, отримані представниками 25.11.2011 року (а.с.12,13)

Заперечень на позов до суду не надходило, заяв-клопотань щодо неможливості розгляду справи у їх відсутності чи відкладення розгляду справи, в звязку із неможливістю прибуття в судове засідання, також не подавалось.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача та відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду судової справи з участю їх представників та реалізації ними права судового захисту, своїх прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно частини 5 статті 181 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року начальником ВДВС Чернівецького РУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 29827913 за виконавчим листом, виданим 09.11.2011 року Чернівецьким районним судом Вінницької області по справі № 2-а-1206/2011 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Чернівецькому районі про зобовязання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі недоплачену йому як інваліду війни другої групи щомісячну державну соціальну надбавку до пенсії в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, передбачену ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", починаючи з 01.07.2011 року по день припинення такого права, враховуючи при цьому проведені попередні виплати та виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України»на відповідний рік (а.с.4).

Не погоджуючись з вказаною постановою від 14.11.2011 року позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно частини 1 статті 17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Так, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу (п.п. 8 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Частина 1 статті 5 Закону передбачає обовязковість виконання вимог державного виконавця щодо рішень для усіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Статтею 18 Закону визначено перелік вимог, які ставляться до виконавчого листа. Так, згідно пункту 3 частини першої статті 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Судом встановлено, що у виконавчому листі від 14.11.2011 року, виданому 09.11.2011 року Чернівецьким районним судом Вінницької області по справі № 2-а-2002/2011, зазначені: дата прийняття - 29.07.2011 року, виконавчий лис виданий 09.11.2011 року та номер рішення суду - 2-а-2002/2011, згідно якого видано виконавчий лист, що спростовує доводи позивача про зворотнє (а.с.5).

Щодо відсутності ідентифікаційного коду стягувача та боржника, а також коду ЄДРПОУ боржника, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень зазначеної вище норми статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", такі реквізити зазначаються лише у разі їх наявності. Тобто, дана вимога не є імперативною.

Стосовно відсутності у виконавчому листі повної адреси стягувача (не зазначено вулиці та номеру будинку, квартири), суд звертає увагу на те, що у згаданій вище статті йдеться про зазначення у виконавчому листі місця проживання чи перебування (для фізичних осіб)стягувача і боржника.

Відповідно до статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Судом встановлено, що у виконавчому листі зазначено місце проживання/перебування стягувача ОСОБА_1, а саме: с. Борівка, Чернівецького району, Вінницької області. Відтак, підстави вважати, що оскаржувана постанова є протиправною за таких мотивів є необґрунтованим.

Визначаючись щодо строку набрання законної сили рішення (про відсутність якого у виконавчому документів йдеться у позовній заяві), то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Так, дійсно відповідно до пункту 5 частини 1 статті 18 Закону у виконавчому документі зазначається дата набрання законної (юридичної) сили рішенням. Разом з тим, як встановлено судом виконавчий лист, що є предметом дослідження у даній справі підлягає негайному виконанню, про що в останньому і зазначено.

Крім того частиною 1 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" закріплює обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Норми статті 26 Закону встановлюють підстави за яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Слід зазначити, що статтею 19 Закону чітко визначені підстави для відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, зазначені в статті 17 цього Закону.

Згідно ж з підпунктом 1 частини 1 статті 19 Закону, однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача або його повноважного представника про примусове виконання рішення (виконавчого документу).

Відповідно до Указу Президента України від 06 квітня 2011 року про положення про Пенсійний фонд України - Пенсійний фонд України є органом виконавчої влади (суб'єктом владних повноважень), одним із основних завдань якого є здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, визначених законодавством. Методами виконання вище зазначених завдань, покладених державою на органи Пенсійного фонду України та їх територіальних управлінь є: подання виконавчих документів разом із заявами про стягнення заборгованості до органів державної виконавчої служби, звернення до органів прокуратури щодо представництва їхніх інтересів в судах, безпосереднє звернення з позовом до суду, як органу державної влади щодо стягнення з платників страхових внесків несплачених сум страхових внесків.

За сукупністю наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, мотивація та докази надані позивачем не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, а пояснення відповідача викладені у власних запереченнях, спростовують доводи позивача, викладені у позовній заяві.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень, закріплених статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статей 71, 86 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на вище зазначені норми Закону України "Про виконавче провадження", досліджені матеріали справи, суд не вбачає в діях державного виконавця порушень при прийнятті ним рішення про відкриття провадження № 29827913 від 14.11.2011 року, а тому вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття провадження задовленню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволені позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя/підпис/ ОСОБА_3

Копія вірна:

Суддя: Секретар:

28.11.2011