Справа № 816/6342/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/11154/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Стрелець Т.Г.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції (далі - ДФІ) в Полтавській області до Кременчуцької центральної районної лікарні Полтавської області про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Кременчуцької центральної районної лікарні Полтавської області (далі - Кременчуцька ЦРЛ) на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ДФІ в Полтавській області в Полтавському окружному адміністративному суді пред'явила позов до Кременчуцької ЦРЛ про зобов'язання вчинити певні дії.

Просила зобов'язати Кременчуцьку ЦРЛ виконати пункт 4 вимоги про усунення виявлених ревізією порушень від 04 квітня 2013 року № 01-14/1059, а саме: відобразити в обліку дебіторську заборгованість за не виконані роботи, не надані послуги (різницю у вартості виконання робіт, послуг) в сумі 46867,00 грн. Провести претензійно-позовну роботу з контрагентами (підрядниками) ТОВ "Феррострой" - борг в сумі 14217,00 грн., ФОП ОСОБА_1. - борг в сумі 32645,00 грн. щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірах визначених законодавством України.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року в задоволенні адміністративного позову ДФІ в Полтавській області відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року апеляційну скаргу ДФІ в Полтавській області задоволено частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ДФІ в Полтавській області задоволено частково.

Зобов'язано Кременчуцьку ЦРЛ виконати вимогу про усунення виявлених ревізією порушень від 04 квітня 2013 року № 01-14/1059, а саме: відобразивши в обліку дебіторську заборгованість за не виконані роботи, не надані послуги (різницю у вартості виконання робіт, послуг) в сумі 32645,00 грн.

Провести претензійно-позовну роботу з контрагентом (підрядником) ТОВ "Феррострой" в сумі 14217,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Кременчуцька ЦРЛ подала касаційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга Кременчуцької ЦРЛ підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Кременчуцької ЦРЛ за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року, що оформлена актом ревізії від 29 березня 2013 року № 01-21/061, Кременчуцькою об'єднаною ДФІ ДФІ в Полтавській області направлено головному лікарю Кременчуцької ЦРЛ вимогу від 04 квітня 2013 року № 01-14/1059 про усунення виявлених ревізією порушень в термін до 05 травня 2013 року.

Пунктом 4 зазначеної вимоги вимагалось усунути виявлені ревізією порушення, а саме: відобразити в обліку дебіторську заборгованість за не виконані роботи, не надані послуги (різницю у вартості виконання робіт, послуг) в сумі 46867,00 грн. Провести претензійно-позовну роботу з контрагентами (підрядниками) ТОВ "Феррострой" - борг в сумі 14217,00 грн., ФОП ОСОБА_1. - борг в сумі 32645,00 грн. щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів або виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірах визначених законодавством України.

Оскільки на момент подання позовної заяви інформація про виконання відповідачем вимоги у позивача відсутня, останній звернувся до суду з позовом про зобов'язання Кременчуцьку ЦРЛ виконати пункт 4 вимоги від 04 квітня 2013 року № 01-14/1059.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та, відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на момент розгляду справи по суті пункт 4 вимоги ДФІ у Полтавській області виконаний відповідачем в межах визначених позивачем у вимогах альтернативних способів усунення виявлених ревізією порушень та останнім вживаються належні заходи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуваний пункт вимоги в частині відображення в обліку дебіторської заборгованості за не виконані роботи, не надані послуги (різницю у вартості виконання робіт, послуг) в сумі 32645,00 грн. та проведення претензійно-позовної роботи з контрагентом (підрядником) ТОВ "Феррострой" в сумі 14217,00 грн. відповідачем не виконані.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, разом з тим, щодо вірної мотивації визнання пункту вимоги неправомірним вважає зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, органу державного фінансового контролю надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред'явлена вимога, пунктом 4 якої вказано на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу або позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при розгляді справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального права, які не призвели до помилки при постановленні судового рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про доцільність залишити без зміни постановлене у справі рішення суду першої інстанції.

Водночас рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Кременчуцької центральної районної лікарні Полтавської області задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції в Полтавській області до Кременчуцької центральної районної лікарні Полтавської області про зобов'язання вчинити певні дії скасувати та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії учасникам судового розгляду, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.