Справа № 819/90/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Київ К/800/19136/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Загороднього А.Ф., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного агентства лісових ресурсів України, Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 7 квітня 2016 року №175-к та поновити його на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

В обґрунтування позову посилався на те, що його звільнення із займаної посади не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, звільняючи позивача із займаної посади, діяв на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що позивач працював на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до наказу від 18 серпня 2015 року № 29-В/К, погодженого листом Державного агентства лісових ресурсів України від 18 серпня 2015 року № 10-07/1/6030-15 ОСОБА_4 надано відпустку строком 59 календарних днів з 19 серпня 2015 року по 18 жовтня 2015 року включно.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №175-к від 7 квітня 2016 року позивача звільнено із займаної посади 11 січня 2016 року за прогул без поважних причин (відсутність на роботі в період з 14 по 30 листопада 2015 року, крім вихідних днів 21, 22, 28, 29 листопада) за пунктом 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи, що наказ Державного агентства лісових ресурсів України №175-к від 7 квітня 2016 року порушує його права, ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 21 вересня 2015 року по 2 жовтня 2015 року, з 15 жовтня 2015 року по 8 листопада 2015 року та з 9 листопада 2015 року по 13 листопада 2015 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. Тобто, частина періоду тимчасової непрацездатності припадає на час його перебування у відпустці, а саме: з 21 вересня 2015 року по 2 жовтня 2015 року (12 днів) та з 15 жовтня 2015 року по 18 жовтня 2015 року (4 дні).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 80 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про відпустки» у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 цього Закону.

Системний аналіз наведених правових норм з урахуванням їх юридичних зв'язків дає колегії суддів підстави для висновку, що якщо непрацездатність працівника настала в період відпустки, то відпустка підлягає подовженню на кількість календарних днів, протягом яких останній був непрацездатний.

Проте, працівник не може за своїм розсудом вирішувати питання про перенесення відпустки на період, що безпосередньо йде за днем припинення дії цих обставин. При перенесенні щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником. При подовженні відпустки відповідно до статті 80 Кодексу законів про працю України та статті 11 Закону України «Про відпустки», невикористана частина щорічної відпустки після закінчення цих причин не використовується працівником за своїм розсудом. Ця частина відпустки надається шляхом видання власником відповідного наказу.

Наказ про перенесення позивачу відпустки Державне агентство лісових ресурсів України, ні Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства не видавали.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 в порушення зазначених вимог законодавства самовільно продовжив відпустку у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, чим вчинив прогул без поважних причин, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України правомірно був звільнений.

Доводи позивача в касаційній скарзі, в тому числі і посилання на рішення суду по трудовому спорі, не спростовують висновків судів, такі ґрунтуються на помилковому трактування правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: А.Ф. Загородній

М.М. Заїка

М.І. Мойсюк