Справа № 810/2259/16
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року 810/2259/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач 1 або Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волков О.Ю.) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( далі - відповідач 2), у якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. відносно не акцептування кредиторських вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в розмірі 53 447,39 (п'ятдесят три тисячі чотириста сорок сім) гривень 39 копійок;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. внести та подати на затвердження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» суми вимоги ОСОБА_1 загальному розмірі 53 447, 39 (п'ятдесят три тисячі чотириста сорок сім) гривень 39 копійок;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», що пов'язані з акцептуванням та включенням до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» грошових вимог ОСОБА_1 в загальному розмірі 53 447,39 (п'ятдесят три тисячі чотириста сорок сім) гривень 39 копійок;

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 1 протиправно не включено ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», оскільки позивачем надані всі необхідні документи, які підтверджують її кредиторські вимоги. Позивач наголошує, що у встановлений Законом строк не мала фізичної змоги звернутися до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. про включення її до переліку вимог кредитора, так - як увесь час мала незадовільний стан здоров'я, постійно хворіла, що підтверджується відповідними довідками.

Відповідач 1 через службу діловодства суду надав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказав, що подана позивачем заява про задоволення вимог кредитора, від 24.03.2016 року, тобто з пропуском законодавчо визначеного строку для подання відповідної заяви є підставою для відмови у її задоволені, про що повідомлено Позивача листом від 25.03.2016 вих.. №1847/43. Оскільки будь-які вимоги, що надійшли після закінченняя встановленого Законом строку вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої суми відшкодування вкладів, та враховуючи те, що законодавством не передбачено можливості поновлення такого строку, а тому відсутні будь які підстави щодо включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Представник відповідача 2 також надав письмові заперечення, просив суд відмовити в задоволені позову повністю з тих підстав, що з моменту введеня у банку тимчасової адміністрації, зокрема, й за для захисту прав і законних інтересів вкладників банка, Фонд гарантування, Уповноважена особа Фонду гарантування та інші особи (вкладники та кредитори банку), зобов'язані керуватися нормами Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який встановлює публічний порядок відшкодування грошових коштів вкладникам неплатоспроможних банків. Зазначає, що Фондом гарантування виконано зобов'язання перед Позивачем відповідно до ст. 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме 21.12.2015 виплачено грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №810/2259/16 та призначено справу до судового розгляду.

12.09.2016 позивач через службу діловодства суду подала клопотання про здійснення розгляду справи без участі позивача в порядку письмового провадження.

Відповідач 1 у наданих через службу діловодства запереченнях також просив розглядати справу без його участі

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

10.03.2015 між Публічним акціонерним товариствов «Банк «Київська Русь», (надалі - Банк) та ОСОБА_1 укладено Договір №19984-44.24 банківського вкладу в іноземній валюті «Весняний пролісок 2015» (надалі - Договір вкладу) (а.с. 15).

Відповідно до умов п.2 Договору вкладу Банк приймає від Вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного Вкладу в сумі 10 000,00 (десять тисяч) євро. Термін внесення вкладу 10 березня 2015 року. Для розміщення Вкладу Банк відкриває Вкладнику рахунок НОМЕР_3 в день підписання Договору. Процентна ставка по Вкладу встановлюється у розмірі 11 (одинадцять) % річних. Повернення вкладу - 10 вересня 2015 року. З настанням терміну повернення Вкладу грошові кошти повертаються Вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок НОМЕР_2 відкритий в Банку.

Згідно з даними меморіального ордеру №104 від 10.03.2015 на вказаний вкладний (депозитний) рахунок перераховано кошти в сумі 10 000,00 євро згідно договору №19984-44.24 від 10.03.2015 (а.с. 17).

Судом з'ясовано, що Правлінням Національного банку України 19 березня 2015 року прийнято постанову №190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних". На підставі такої постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення №61 від 19 березня 2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь", згідно із яким з 20 березня 2015 року введено на три місяці тимчасову адміністрацію, а також призначено Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова Олександра Юрійовича (а.с. 47-48).

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду №116 від 15 червня 2015 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" по 19 липня 2015 року включно; на цей же період продовжено повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова Олександра Юрійовича (а.с. 49).

17 липня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови правлінням Національного банку України від 16.07.2015 №460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" прийнято рішення №138, яким припинено з 17 липня 2015 року здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" і у цей же день розпочато процедуру ліквідації названого банку із відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 17 липня 2015 року, а Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку призначено Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно (а.с. 50-51).

23.07.2015 у газеті Голос України №131 (6135) було надруковано оголошення про початок приймання вимог кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування оголошення, тобто в період з 23.07.2015 по 21.08.2015 включно (а.с. 53).

12.12.2015 відповідачем 2 виплачено позивачу гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами 200 000,00 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки №542310 (а.с. 18).

Враховуючи те, що загальна сума вкладу на той час складала 253 447,39 грн., і сума 53 447,39 грн. не була відшкодована, позивач 24.03.2016 звернулась до відповідача 1 із заявою про включення її до реєстру кредиторських вимог (а.с. 56).

Листом від 25.03.2016 вих. №1847/43, ОСОБА_1 повідомлено про відмову у включенні вимог до Реєстру вимог кредиторів через недотримання строків звернення з кредиторськими вимогами до ПАТ "Банк "Київська Русь" (а.с. 16).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з відшкодуванням коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, насамперед, регулюються Цивільним кодексом України (надалі ЦК України) та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 статті 3 Закону №4452-VI передбачено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивачем отримано суму у межах гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону №4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Частиною 1 ст. 44 Закону №4452-VI визначено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. (ч. 1 ст. 45 Закону №4452-VI).

При цьому, в силу приписів ч. 2 ст. 45 Закону №4452-VI Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. (ч.5 ст.45 Закону №4452-VI).

Судом встановлено, що інформація про ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" була розміщена на офіційному сайті Фонду (а.с. 55). В той же час, відомості про ліквідацію вказаного банку опубліковано у газеті «Голос України» №131 (6135) від 23.07.2015 (а.с. 53).

Пунктом 3 ч.1 ст.48 Закону №4452-VI передбачено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч.2 ст.49 Закону №4452-VI).

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч.3 ст.49 Закону №4452-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону №4452-VI будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ч. 8 ст. 49 Закону №4452-VI).

З урахуванням положень ч. 5 ст. 45, ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI та факту опублікування 23.07.2015 в газеті «Голос України» інформації про ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь", суд дійшов до висновку, що граничною датою для звернення із заявою про визнання вимог кредитора ПАТ "Банк "Київська Русь" є 21.08.2015 включно.

Суд також зазначає, що положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" дають підстави стверджувати про те, що порушення кредитором установленого законодавством тридцятиденного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фонду порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку.

В той же час, судом було встановлено, що позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича із заявою про включення ОСОБА_1 до Реєстру кредиторських вимог для отримання повної суми вкладів лише 24.03.2016, тобто з пропуском 30-денного строку на заявлення своїх вимог до банку.

Водночас, ОСОБА_1 в обґрунтування пропущення 30 денного строку на подання відповідної заяви, зазначає, що у період з 23.07.2015 по 24.03.2016 вона не мала фізичної змоги звернутися до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення її до Реєстру кредиторських вимог для отримання повної суми вкладів, так як весь цей час мала незадовільний стан здоров'я, постійно хворіла. А тому не могла ані дізнатися про відкликання банківської ліцензії ПАТ "Банк "Київська Русь", ані подати кредиторську вимогу у встановлений чинним законодавством строк.

На підтвердження вищевказаних обставин позивачем надано до суду копію медичної довідки Відділу Променевої діагностики Київського міського консультативно-діагностичного консультативно-діагностичного центру Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення м. Києва від 16.07.2009 №3804, якою було встановлено діагноз ОСОБА_1: Випрямлення поперекового лордозу. Дегенеративно - дистрофічні зміни по типу остеохондрозу, спонділоза в L4-5, L5-S1 сегментах з помірним зниженням висоти, інтенсивності сигналу міжхребцевих дисків; з наявністю помірних передніх остеофітів тіл. Хрящові вузли тіл нижнегрудного і поперекового відділів, великий хрящовий вузол в тілі L2 праворуч, можливо, посттравматичний. Протрузія міжхребцевий дисків L4-5 (задньо - центральна) до 3,2 мм з помірним здавленням субарахноїдального простору, з помірним обсягом впливу на дуральний мішок; L5-S1 (задньо-центральна з тенденцією вправо) до 4,4 мм, з розташуванням вздовж тіла S1 (висота до 3,4 мм), з поширенням на міжхребцевий отвір і з здавленням нервових корінців справа (форамінальні), з помірним здавленням субарахноїдального простору, з ознаками помірного об'ємного впливу на дуральний мішок. Спинний мозок не змінений (а.с.19).

Також, відповідно до копії довідки від 11.12.2014 №5416 Відділу Променевої діагностики Київського міського консультативно-діагностичного консультативно-діагностичного центру Департаменту охорони здоров'я м. Києва, відносно пацієнта ОСОБА_1 встановлено: Шийний лордоз випростаний. Зниження висоти міжхребцевих дисків С3-С4; С4-С5; С5-С6; С6-С7. Інтенсивність сигналу міжхребцевих дисків знижена та Т2ВИ за рахунок дистрофічних змін. По передній і задній поверхні тіл хребців визначаються кісткові разрастанія - остеофіти. Протрузія м/п дисків вкінці в області спинномозкового каналу з помірною компресією дурального мішка: С4-С5 до 1,4 мм циркулярне випинання диска; С5-С6 до 1,5 мм задня центральна з поширенням вліво; С6-С7 до 2,0 мм кругове випинання диска із латералізацією більш вправо і в міжхребцеві отвори. Висота і інтенсивність сигналу тіл хребців не змінена. Спинний мозок має рівні, чіткі контури, структура гомогенна. Передній арахноідальний простір на рівні С5-С7 звужено. Висновок: МРТ ознаки остеохондрозу шийного відділу хребта, спонділоза. Порушення статики. Протрузія м/п дисків вкінці в області спинномозкового каналу з помірною компресією дурального мішка: С4-С5 - циркулярне випинання диска; С5-С6 - задня центральна з поширенням вліво; С6-С7 - кругове випинання диска із латералізацією більш вправо і в міжхребцеві отвори (а.с. 20).

Також на підтвердження погіршеного стану здоров'я позивач надала копія довідки ультразвукового дослідження органів черевної порожнини від 23.09.2010, видану Відділенням функціональної діагностики Київської міської клінічної лікарні №2 (а.с. 21) та копію електрокардіографії від 16.12.2014, видану Відділенням функціональної діагностики Фастівської ЦРЛ (а.с. 22).

Розглядаючи поважність причини та об'єктивності неможливості фізичної змоги позивача звернутись до Уповноваженої особи Фонду з відповідною заявою, суд зазначає, що при протрузії поперекових дисків хворі часто пред'являють скарги не тільки на болі в нижній частині спини, але і на відчуття оніміння в паху і ногах, іноді спостерігається порушення функцій тазових органів. Також, зазначено, що протрузія диска є першою стадією формування міжхребцевих гриж. Поряд з цим захворюванні можуть з'являтися різні ускладнення, пов'язані з довгим сдавливанием і наростаючим набряком нервових тканин спинного мозку, з'являються значні порушення функцій кінцівок (рухових, чутливих і рефлекторних), порушується діяльність сфінктерів сечового міхура і прямої кишки.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивач об'єктивно не мав реальної можливості звернутись до уповноваженої особи Фонду з відповідною заявою протягом визначеного законодавством строку на пред'явлення кредиторських вимог до банку за станом здоровя, що підтверджується належними довідками медичної установи.

Як вже зазначалось, відповідно до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кредиторів, що надійшли після закінчення 30 денного строку з моменту опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду вважаються погашеними та включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів не підлягають.

При цьому, суд звертає увагу, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачено можливості визнання поважними причини пропуску строку та/або поновлення строку для заявлення кредиторами уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Таким чином, вказаний закон фактично обмежує особу (кредитора) певним проміжком часу на реалізацію права вимоги до боржника (Банку), визначеного умовами договору банківського вкладу, а також гарантованого Конституцією України права вільно володіти та розпоряджатись своїм майном (грошовими коштами), оскільки не передбачає процедури поновлення строків на подачу заяви про включення до реєстру вимог кредиторів.

Разом з тим, як вже зазначалось, частиною четвертою статті 49 Закону № 4452-VI зазначено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

Така правова позиція узгоджується також з приписами статті 55 Конституції України (кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб), а також частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідно до вимог чинного законодавства України єдиним можливим способом захисту своїх законних прав та інтересів як кредитора в разі ліквідації банку є звернення до суду.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Відповідно до частини 1 статті 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а також статті 17 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам-учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 р., серія А, №52, зазначено, що у випадку позбавлення власності, встановленні обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановленням контролю за її використанням і було надане відшкодування.

Суд звертає увагу, що вклад позивача у ПАТ "Банк "Київська Русь" є його власністю, право на яке гарантоване державою України відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно положень статті 8 Конституції України та статті 9 КАС України є пріоритетними над нормами вітчизняного законодавства, в тому числі тими, які встановлюють певні обмеження в часі щодо звернення власника за отриманням відповідної компенсації втраченого майна.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" (GC), п.78 наголошено на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар".

Крім того, суд зазначає, що стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За практикою Європейського суду з прав людини засоби юридичного захисту є ефективними тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа "Мельник проти України", заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13).

Розглядаючи питання захисту права особи на мирне володіння майном, Європейський суд підтримується позиції, за якою "позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність "інтересів суспільства" та "умов, передбачених законом". Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності.

Практика Європейського суду виходить із того, що встановлення державою окремих заборон щодо реалізації права власності на майно, слід розглядати як факти втручання держави в мирне володіння майном, що визначається як одне з фундаментальних прав людини. Такі факти мають аналізуватися щодо їх обґрунтованого застосування, тобто законності, доцільності та пропорційності.

Європейський суд визнав порушення статті 1 Першого протоколу у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагалися в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобов'язання щодо відшкодування приватним особам збитків, яких ті зазнали в результаті позбавлення майна. Держава не може в односторонньому порядку вносити поправки до контракту, який укладено з приватною особою, або припиняти його дію без виплати компенсації за втрати, котрих зазнають особи, з якими був укладений контракт. Законодавчий акт також не може скасовувати виплату, пов'язану зі зміною або припиненням контракту (Грецькі очисні заводи та Стратіс Андреадіс проти Греції (1994)). Уряд, оперуючи законами, також не може відмовитися визнавати факт делікту, що мав місце стосовно групи фізичних осіб або щодо держави (Прессос Компаній Нав'єра С проти Бельгії (1995).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян висловив свою правову позицію про те, що "утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави" (абзац перший пункту 3.2 мотивувальної частини цього Рішення).

Конституція України визначає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (частини перша, четверта, п'ята статті 41 Основного Закону України).

Право власності є одним із основоположних прав як для приватних осіб, так і для суспільства в цілому. Конституційні засади права власності - такі, як принципові положення щодо непорушності права власності, рівності усіх власників перед законом, а також зазначення на те, що власність зобов'язує, покладені в основу регулювання цивільних відносин як основних засад цивільного законодавства.

Конституційний принцип непорушності права власності проявляється насамперед як засада впевненості власника в незмінності того становища (забезпечення його прав), у якому він перебуває і яке йому гарантовано державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в поверненні всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з огляду на зазначене та враховуючи, що ОСОБА_1 є власником коштів, які були нею передані на зберігання до Банку на підставі Договору, суд дійшов висновку, що позивач не може бути позбавлений права на отримання належних йому та не відшкодованих грошових коштів, в тому числі, і в разі пропущення строку для пред'явлення кредиторських вимог.

При цьому, в ході судового розгляду справи судом встановлено наявність у позивача істотних труднощів для реалізації свого права на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку із заявою про внесення її даних до реєстру кредиторів протягом встановленого законодавством строку, а саме незадовільного стану здоров'я та постійної хвороби.

Крім того, суд також звертає увагу, що відсутність законодавчо визначеного механізму поновлення пропущеного з поважних причин строку кредитором на звернення до уповноваженої особи Фонду з вимогами до банку, що ліквідується, не відповідає меті Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначеній у статті 2 цього нормативно-правового акта.

Отже, на думку суду причини пропуску позивачем строку на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з відповідною заявою є поважними.

Відповідно до ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

З метою захисту прав позивача суд вважає поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська із заявою від 24.03.2016 про внесення її даних до реєстру кредиторів .

Пунктом 3 ч.1 ст.48 Закону №4452-VI передбачено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до приписів ч.5 ст.45 Закону №4452-VI у разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Як було встановлено судом раніше, рішенням №138 від 17 липня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно (а.с. 50-51).

Таким чином, саме до повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича входить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до нього.

Відповідно до п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону № 4452-VI та ч.3 ст.49 Закону №4452-VI також реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Таким чином враховуючи, що судом було визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. із заявою про внесення її даних до реєстру кредиторів та враховуючи відсутність законодавчо визначеного механізму поновлення таких строків суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. визнати позивача кредитором ПАТ «Банк «Київська Русь» та зобов'язати внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», а саме включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», що пов'язані з акцептуванням та включенням до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» грошових вимог ОСОБА_1 в загальному розмірі 53 447,39 грн. суд звертає увагу, що виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Оскільки уповноваженою особою Фонду не було включено позивача до переліку вкладників, суд констатує, що, відповідно, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не виникло обов'язку щодо його затвердження, а вирішення спору на майбутнє чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, ця вимоги позивача задоволенню не підлягає, так як є передчасною.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Згідно з частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пп. 1 п.3 ч. 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (зі змінами та доповненнями) за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд зазначає, що позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду у розмірі 1 653,63 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції № від 05.08.2016 (а.с. 34).

Враховуючи, що судом було задоволено дві позовних вимог із трьох заявлених позивачем позовних вимог, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на його користь у розмірі 1102,40 грн.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167 КАСУ, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. відносно не акцептування кредиторських вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в розмірі 53 447,39 грн. (п'ятдесят три тисячі чотириста сорок сім гривень 39 копійок).

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. внести та подати на затвердження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни до затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» суми вимоги ОСОБА_1 загальному розмірі 53 447, 39 грн. (п'ятдесят три тисячі чотириста сорок сім гривень 39 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп. (одна тисяча сто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд.11).

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова