Справа № 185/6896/15-а (2-а/185/15/16)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2016 рокусправа № 185/6896/15-а (2-а/185/15/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання призначити пенсію у звязку з втратою годувальника,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за померлого 15 січня 2015 року батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області призначити пенсію у звязку в втратою годувальник на неповнолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за померлого 15 січня 2015 року батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні пенсії у звязку в втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого 15 січня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зобовязано Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію у звязку в втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого 15 січня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанова суду мотивована тим, що не зарахування відповідачем до страхового стажу померлого ОСОБА_3 періоду з вересня 2004 року по грудень 2010 року, є неправомірним, з огляду на наявність доказів сплати останнім страхових внесків за вказані періоди. За таких обставин, суд першої інстанції визначив наявність необхідного страхового стажу для призначення пенсії по втраті годувальника.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати оскаржувану постанову та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що згідно відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку, стаж роботи померлого годувальника складає 6 років 5 місяців 2016 днів, що виключає можливість призначення призначити пенсію у звязку в втратою годувальник на неповнолітню дитину ОСОБА_2 за померлого батька ОСОБА_3. При цьому зазначає, що відсутність звітності останнього перед органами Пенсійного фонду України, що не дає можливості відобразити відомості про сплату внесків у базі персоніфікованого обліку та, як наслідок, зарахувати страховий стаж.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник позивача заперечував проти її задоволення та просив залишити без змін постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є матірю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3. Її батьком був ОСОБА_3 , який помер 15.01.2015 року. Вказане підтверджено копією свідоцтва про народження.(а.с.14)

ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підриємець з 03.09.2004 року та знаходився на спрощеній системі оподаткування. =

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області за період з вересня 2004 року по грудень 2010 року жодного звіту ОСОБА_3 до управління ПФУ подано не було. За цей час на рахунки відповідача надходили кошти від розмежування єдиного податку ( 42% ) з 29, 40 гривні по 84 гривні.

15.01.2015 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.14)

26.01.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 у звязку з втратою годувальника.

Листом від 10.02.2015 року №2067/05/18 Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області відмовило у призначенні зазначеної вище пенсії, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу у годувальника ОСОБА_3 для призначення такого виду пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 1 статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що на призначення пенсії по інвалідності мають особи від 40 до 42 років за наявності страхового стажу 9 років.

Тобто вихідним критерієм для призначення пенсії по втраті годувальника, в даному випадку, є наявність у померлого годувальника страхового стажу 9 років.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області вказує на наявність в ОСОБА_3 страхового стажу 6 років 5 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення зазначеного вище виду пенсії.

При цьому судом першої інстанції було встановлено не зарахування відповідачем страхового стажу за період з вересня 2004 року по грудень 2010 року у звязку з відсутністю відповідних звітів.

Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (чинним на час сплати померлим годувальником страхових внесків) визначено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 6 статті 20 вказаного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

Законом України "Про внесення змін до Законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 8 липня 2010 року № 2461-VI підпункт 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV викладено в такій редакції: "Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески".

Як вбачається з листа Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12.01.2016 року №417/04/10-20-02-08 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з 03.09.2004 року по 15.01.2015 року сплачено єдиний податок з фізичних осіб на загальну суму 10398 грн.

При цьому відповідно до абз. 2 ч. 7 п. 2 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» з суми єдиного податку, який сплачується фізичною особою - суб'єктом малого підприємництва, відділення Державного казначейства України перераховують до Пенсійного фонду України 42 проценти від суми єдиного податку.

Матеріалами справи підтверджено, та не спростовується відповідачем надходження до Пенсійного фонду 42% від сплати сум єдиного внеску ФОП ОСОБА_3 за період з 03 вересня 2004 року по грудень 2010 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для не зарахування до страхового стажу померлого годувальника ОСОБА_3 періоду з вересня 2004 року по грудень 2010 року.

Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції стосовно протиправності відмови Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області у призначенні пенсії у звязку в втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_2, за померлого 15 січня 2015 року ОСОБА_3, з огляду на наявність у останнього необхідного страхового стажу, визначеного пунктом 1 статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

В повному обсязі ухвала складена 21 жовтня 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Т.С. Прокопчук