Справа № 2а/0570/16861/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року м. Київ К/800/60782/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Маринчак Н.Є.,
Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12.09.2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року

у справі № 2а/0570/16861/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Домінанта»

до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Домінанта» звернулось до суду з адміністративним позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року, позов задоволено у повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби від 07.11.2012 року № , № .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року відновлено втрачене провадження в адміністративній справі 2а/0570/16861/2012.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за результатами позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства відповідно до повідомлення уповноваженого банку про порушення термінів розрахунків при виконанні зовнішньоекономічного договору за період з 23.09.2011 року по 10.10.2012 року відповідачем складено акт від 24.10.2012 року № 911/22.1-37339/68, яким встановлено порушення: - ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», в результаті чого виручку ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Домінанта» у іноземній валюті не зараховано на валютні рахунки в уповноважених банках у 180 календарних днів з дати митного оформлення продукції, що експортується; - ст.ст. 9, 10 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та ст. 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», в результаті чого позивачем не надано до територіального управління Національного банку України Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами станом на 01.07.2012 року.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.11.2012 року: - № , яким позивачу нараховано суму грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 12 852, 91 грн.; - № , яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 170, 00 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності порушень норм законодавства позивачем та неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно із ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України. Національний банк України гарантує таємницю інформації, зазначеної в пункті 1 цієї статті, відповідно до положень статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Статтею 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» від 18.06.1994 року № 319/94 передбачено, що суб'єктам підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності, у десятиденний строк належить: - продекларувати у Національному банку України наявність (або відсутність) з визначенням сум усіх належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, в тому числі одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України; - подати Головній державній податковій інспекції України декларацію щодо сум на їх рахунках у банках та інших іноземних фінансових установах, а також щодо сум надходжень валютних цінностей у вигляді доходів (дивідендів), одержаних у результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України.

Надалі декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.

Згідно із п. 1.8. Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 року № 136, сума валютної виручки або вартість товарів може бути зменшена, якщо протягом виконання зобов'язань за договором, зокрема, відбувається перегляд ціни товарів у зв'язку з невідповідністю їх кількісних та/або якісних характеристик умовам договору - на суму недопоставлених та/або неякісних товарів.

Рішення про таку невідповідність приймає Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті або інший орган (експертна організація тощо), уповноважений розглядати спори або засвідчувати таку невідповідність згідно з правилами чи звичаями країни розташування сторони договору або третьої країни відповідно до умов договору.

Таким чином, наведені вище норми відповідно Інструкції можуть бути застосовані виключно при наявності відповідного спору між сторонами зовнішньоекономічних відносин, пов'язаного із фактом невідповідності товару, що перевозиться, якісним та кількісним характеристикам відповідно до умов договору.

В силу пункту 1 параграфу 1 ст. 18 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (зі змінами та доповненнями станом на 01.07.2011 року) від 01.11.1951 року залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона проводить перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної і при цьому встановлює повну або часткову втрату вантажу, нестачу маси, його пошкодження, псування або зниження якості вантажу за інших умов.

Статтею 18 даної Угоди також передбачено, що комерційний акт складається лише в тих випадках, коли вищезазначене могло відбутися виключно з моменту прийому вантажу до перевезення до моменту видачі його отримувачу.

З аналізу наведених норм вбачається, що складання комерційного акта передбачено лише у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, тобто при наявності спору або претензій у сторін правочину до зазначених осіб з приводу порушення правил транспортування (перевезення), виключно у випадку пошкодження (псування) товару, яке відбулось з моменту прийому вантажу до перевезення до моменту видачі його отримувачу, якщо під час перевезення або видачі вантажу залізниця проводить перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць. Складення комерційного акту є необхідним при встановленні органом транспортування факту пошкодження товару (просипу) безпосередньо під час перевезення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Україна, продавець) та ВАТ Фірма «Актис» (Російська Федерація, покупець) укладено контракт поставки від 27.04.2011 року № 14, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець придбає барвник неорганічний МЗ-2 (товар).

На виконання зазначеного контракту між позивачем та ВАТ Фірма «Актис» підписано Специфікацію від 27.04.2011 року № 1 на постачання товару у кількості 70 тон на суму 1 351 000, 00 руб. на умовах, визначених в контракті, зі строком постачання - 20 днів з моменту передоплати.

З метою постачання товару ВАТ Фірма «Актис» 16.05.2011 року позивачем з ТОВ «Транстерминалсервис» укладено договір транспортного експедирування № 0517Т, згідно якого спеціальним обов'язком експедитора є оформлення залізничної накладної, передача вантажоодержувачу залізничної накладної для митного оформлення вантажу, забезпечення навантаження та кріплення вантажу.

Встановлено, що на станцію ВАТ Фірма «Актис» зазначений товар надійшов 06.07.2011 року. У зв'язку із встановленням ВАТ Фірма «Актис» ознак псування товару у вагоні внаслідок порушення цілісності упаковки на адресу ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Домінанта» було надіслано повідомлення з викликом представника на місце відвантаження для участі у прийманні товару за якістю та кількістю.

07.07.2011 року комісією у складі представників ВАТ Фірма «Актис», за участю директора ТОВ «НВП «Домінанта», представника незацікавленої організації ТОВ «Эскорт», складено акт приймання продукції (товарів) за кількістю та якістю, згідно якого встановлено, що товар у кількості 4 тони непридатний до використання внаслідок порушення умов його навантаження та транспортування (тобто брак). В зазначеному акті обумовлено, що постачальник компенсує вартість забракованого товару в розмірі 77 200, 00 рос. рублів, що враховується при остаточному розрахунку, та зазначено, що комерційний акт не складався у зв'язку з цілісністю пломб.

Також, 07.07.2011 року між позивачем та ВАТ Фірма «Актис» укладено додаткову угоду № 2 до контракту № 14 від 27.04.2011 року, згідно якої сторони дійшли згоди на основі вищезазначеного акту приймання продукції від 07.07.2011 року про зменшення суми за поставлений товар в розмірі 77 200, 00 рос. рублів, що відповідає ціні зіпсованого товару в кількості 4 тон. Сума до оплати за 54 тони товару складає 1 042 200, 00 рос. рублів.

На виконання умов контракту від 27.04.2011 року № 14 ВАТ Фірма «Актис» на користь позивача перераховано попередню оплату у сумі 741 120, 00 рос. рублів, що зарахована на поточний валютний рахунок Товариства.

28.07.2011 року ВАТ Фірма «Актис» здійснено доплату за отриманий товар у розмірі 301 080, 00 рос. рублів. Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що доводи податкового органу з приводу зобов'язання позивача зажадати від органу транспорту складання комерційного акту, є безпідставними, оскільки встановлено, що пошкодження товару відбулось шляхом недбалого його закріплення у вагоні, а саме розташування біг-бегів з товаром поруч з гострими металевими частинами вагону, що призвело до потертості та розірвання поліпропіленових біг-бегів, в яких перевозився товар. При цьому при передачі товару отримувачу цілісність вагонних пломб не було порушено, пошкодження товару безпосередньо під час перевезення залізницею встановлені не були, тобто відповідна перевірка не проводилась, актом приймання продукції вини перевізника у пошкодженні товару не встановлено.

Крім того, спір між ТОВ «НВП «Домінанта», ВАТ Фірма «Актис», залізницею та ТОВ «Транстерміналсервіс» з приводу поставки ВАТ Фірма «Актис» неякісного товару у кількості 4 тони на суму 77 200, 00 рос. рублів відсутній, оскільки за умовами договору поставки продавець (позивач) несе всі ризики псування та порчі товару до моменту його передачі покупцю.

Отже, висновки податкового орану проте, що позивачем сума виручки в іноземній валюті у розмірі 77 200, 00 рос. рублів не зарахована на валютні рахунки в уповноважених банках у 180 календарних днів з дати митного оформлення продукції, що експортується, та те, що позивачем не надано до територіального управління Національного банку України Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.07.2012 року, є помилковими.

Таким чином, юридично правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, оскільки останнім під час судового розгляду не доведено фактів допущення порушень вимог податкового законодавства позивачем.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області відхилити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12.09.2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року у справі № 2а/0570/16861/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Н.Є.Маринчак

І.Я.Олендер