Справа № 376/2407/15-а
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2016 року м. Київ №376/2407/15-а
Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів головуючого судді Кушнової А.О., суддів Дудіна С.О., Горобцової Я.В. за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.16, п.«б» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пп.1 п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб згідно вимог п.4 ч.2 ст.16, п.«б» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 25.11.2015 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 11.12.2015.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 11.12.2015 задоволено клопотання представника Міністерства оборони України та передано за підсудністю адміністративну справу №376/2407/15-а на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

30.05.2016 адміністративна справа №376/2407/15-а надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та в результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду передана на розгляд судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 адміністративну справу №376/2407/15-а прийнято до провадження Київського окружного адміністративного суду, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.08.1976 по 05.07.1993 року перебував на службі в Збройних Силах СРСР та України, звільнений 05.07.1993 за власним бажанням. В період з 23.08.1994 по 20.01.1997 позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України.

Позивач вказує, що свідоцтвом про хворобу №22 від 20.01.1997 Окружної військово-лікарської комісії УВС Рівненської області при проведенні медичного огляду позивача визнано обмежено придатним до військової служби та виявлено захворювання, пов`язане із проходженням служби в ОВС. В подальшому позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.03.2000 внаслідок загального захворювання, строком до 01.04.2001.

Позивач зазначає, що 25.07.2000 йому встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС строком до 01.08.2002. В подальшому 06.04.2005 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 02.03.2005 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС довічно.

23.07.2014 під час повторного огляду МСЕК позивачу підтверджено ІІ групу інвалідності, проте змінилася причина інвалідності, а саме із захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС - на травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби довічно.

На звернення до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про отримання одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності ІІ групи у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби позивач 13.11.2015 отримав лист №2/5/1672 від 31.08.2015 із витягом з протоколу засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби №31 від 21.08.2015 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що внаслідок протиправних дій Міністерства оборони України та прийняття останнім спірного рішення було порушено законне право позивача на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності ІІ групи у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, оскільки вважає, що саме з 23.07.2014 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач зазначає, що підставою відмови в отриманні вказаної допомоги стало те, що позивач проходив службу у Збройних Силах України, проте в подальшому проходив службу в органах внутрішніх справ України, тому питання виплати відповідач протиправно відносить до компетенції МВС України, оскільки на думку позивача вирішальним в даному випадку є те, що інвалідність позивачу внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби довічно встановлена саме 23.07.2014.

При цьому позивач вважає необґрунтованими посилання відповідача на пункт 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, який передбачає, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, оскільки на час звільнення позивача в 1993 році редакція Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачала будь-якої виплати одноразової грошової допомоги, натомість передбачала вимоги щодо державного обов`язкового особистого страхування, яке позивач отримував від НАСК «Оранта» у вигляді страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням, а саме 08.10.1997 року в розмірі 660,00 грн. та 21.08.2003 року у розмірі 2200,00 грн., виплата яких до 01.01.2007 регулювалась Законом України «Про страхування». Відтак позивач вважає, що пункт 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги не поширюється на виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення у формі одноразової грошової допомоги, окремо передбаченої п.4 ч.2 ст.16, п. «б» ч.1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.18 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає необґрунтованими доводи Міністерства оборони України щодо поширення пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги на позивача, оскільки законодавством не передбачена можливість виплати зазначеної допомоги Міністерством внутрішніх справ України із зазначених підстав, де за останнім місцем роботи позивач не перебував на військовій службі.

Також позивач звертає увагу, що отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення військовослужбовця зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок поранення (травми), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, яка настала (інвалідність) після його звільнення з військової служби незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, відображених в письмових запереченнях, поданих до суду 06.07.2016, згідно яких відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги вважає правомірною з огляду на те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України мають здійснюватися органами внутрішніх справ, так як згідно з пунктом 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що відповідно до пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України мають здійснюватися органами внутрішніх справ.

Представник відповідача також зазначив, що позивачем до позову додано довідку до акта огляду МСЕК № 0406634 від 23.07.2014, відповідно до якої інвалідність у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби позивачу була встановлена за результатами повторного огляду, що є порушенням Закону України №2011-ХІІ та Порядку №975, оскільки днем встановлення інвалідності вважається дата первинного огляду МСЕК, а саме 16.03.2000, тому дата зміни причини групи інвалідності 23.07.2014 не може вважатися днем встановлення інвалідності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2016 було відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залучення до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував з підстав, вказаних у письмових запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 17.08.2016 за письмовим клопотанням позивача на обговорення сторін поставлено питання про можливість продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Протокольною ухвалою суду від 17.08.2016 постановлено здійснювати подальший розгляд адміністративної справи №376/2407/15-а в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 13.02.1997 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Судом встановлено, що в період з 01.08.1976 по 05.07.1993 позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та Збройних Сил України, що підтверджується відомостями трудової книжки, військового квитка та розрахунку вислуги років на пенсію (а.с. 8, 10-12).

Судом встановлено, що 05.07.1993 наказом Міністра оборони України №01217 від 26.06.1993 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира аеродромно-експлуатаційного взводу 494 окремого батальйону аеродромно-технічного забезпечення (вертолітного полку) 13 Загальновійськової армії звільнено з дійсної військової служби в запас за статтею 59 пункт «з» за власним бажанням (а.с.9).

В період з 23.08.1994 по 03.02.1997 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача, військового квитка та розрахунку вислуги років на пенсію (а.с. 8, 10-12).

20.01.1997 Окружною військово-лікарською комісією УВС Рівненської області за розпорядженням УК УМВС Рівненської області при проведенні медичного огляду позивача визнано обмежено придатним до військової служби та виявлено захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС (а.с.13).

Згідно з довідкою МСЕК серії КИО-1 №091754 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.03.2000 на строк до 01.04.2001 внаслідок загального захворювання (а.с.52).

Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК до довідки серії КИО-І №069859 позивачу з 25.07.2000 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ на строк до 01.08.2002 (а.с.15-16).

Відповідно до довідки МСЕК серії КИО-І №220771 позивачу з 02.03.2005 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ довічно (а.с.17).

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №1905 від 10.07.2014 встановлено: травма (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин голови, тулуба та поперекової ділянки 1985р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1959 року народження, що підтверджена записами в медичній книжці за формою 2, які в подальшому призвели до розвитку «ІХС. Стенокардії напруження. ФК ІІІ ст. Постінфарктного (10.05.2013) великовогнищевого кардіосклерозу, аневризми лівого шлуночку. СН-ІІАст. Сечокам`яної хвороби, хронічного пієлонефриту лівої нирки, нефросклерозу правої нирки, нефрогенна гіпертензія. ХНН-ІІст., що підтверджено медичними документами травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.30).

Під час повторного медичного огляду позивачу з 23.07.2014 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби довічно (а.с.18-19).

Відповідно до довідки Федеральної державної казенної установи «321 військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони Російської Федерації (Забайкальський край, м.Борзя) №244 від 17.11.2014 слідує, що ОСОБА_1 , будучи старшим лейтенантом в/ч 78678, знаходився на стаціонарному лікуванні хірургічного відділення в/ч 67705 з 17.10.1985 по 31.10.1985 з приводу ЗЧМТ, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин голови, забоїв правого плеча, тулуба, поперекової ділянки. В довідці вказано, що травму отримав під час виконання обов`язків військової служби (а.с.34).

Судом встановлено, що позивач звертався до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України через Сквирський районний військовий комісаріат Київської області з пакетом документів за вих. №858 від 29.09.2014 з метою отримання одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби (а.с. 33).

В подальшому пакет документів позивача за вих. №858 від 29.09.2014 було передано Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду.

Листом №248/3/6/211 від 03.02.2015 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив Київський обласний військовий комісаріат, що в пакеті документів за вих. №858 від 29.09.2014 немає довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності і потребує уточнення проходження позивачем служби в органах МВС України після звільнення з лав Збройних Сил України. Також зауважено про те, що в разі якщо останнє місце служби і звільнення заявника є органи МВС України, то і виплата допомоги відповідно до статті 23 Закону України №2011-ХІІ повинна здійснюватися зазначеним міністерством (а.с. 39).

15.04.2015 позивач на виконання вимог листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України за вих.№248/3/6/211 від 03.02.2015 звернувся до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» для надання йому довідки про первинне встановлення інвалідності.

Листом №65/60 від 12.05.2015 Комунальний заклад Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» повідомив, що за даними медичної експертної справи позивачу первинно рішенням Фастівської МСЕК від 16.03.2000 встановлена ІІІ група інвалідності, загальне захворювання, до 01.04.2001. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивача було оглянуто 25.07.2000 обласною МСЕК №1. З урахуванням свідоцтва про хворобу №22 від 20.01.1997, наданого ВЛК УВС Рівненської області, встановлена ІІ група інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС, 60% втрати працездатності до 01.08.2002. При черговому переогляді Фастівською МСЕК 02.03.2005 встановлена ІІ група інвалідності довічно. 25.07.2013 Фастівською МСЕК на підставі постанови ВЛК ГУ МВС України в Київській області №8 від 17.07.2013 підтверджено рішення про встановлення ІІ групи інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС, 80% втрати працездатності, довічно. Рішенням Фастівської МСЕК від 23.07.2014 відповідно до витягу з протоколу засідань ЦВЛК МО України №1905 від 10.07.2014 позивачу змінена причина інвалідності: травма (струс головного мозку в 1985 році), пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, довічно (а.с.51).

30.06.2015 позивач із врахуванням листа Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» №65/60 від 12.05.2015 та довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності внаслідок загального захворювання №091754 від 16.03.2000 повторно звернувся до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності ІІ групи у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 53-55).

В ході судового розгляду справи встановлено, що 13.11.2015 позивач отримав лист Київського обласного військового комісаріату №2/5/1672 від 31.08.2015 (а.с.56) із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби №31 від 21.08.2015, в якому йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби (а.с.57).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій Міністерства оборони України протиправними та зобов`язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу внаслідок настання інвалідності ІІ групи у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, а не внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах ОВС.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (зі змінами та доповненнями) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (зі змінами та доповненнями, далі Закон України №2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ (в редакції станом на 30.04.1993, тобто на час звільнення позивача з військової служби) військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ в редакції станом на 30.04.1993).

Згідно з підпунктом "б" пункту 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №488 (далі постанова №488), НАСК "Оранта" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Згідно пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби 23.07.2014) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Розмір одноразової грошової допомоги визначений у статті 16-2 Закону України №2011-ХІІ.

Так, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що підставою призначення та виплати одноразової грошової допомоги є встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до частини 5 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.

Таким чином, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що право на отримання одноразової грошової допомоги набувається у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності та не ставиться в залежність від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, яка набрала чинності 24.01.2014 року (далі постанова №975).

Відповідно до пункту 3 постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 6 постанови №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Проаналізувавши положення законодавства, яке діяло станом на момент звільнення позивача з військової служби (1993 рік) та на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби 23.07.2014, судова колегія приходить до висновку про те, що законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 16 Закону № 2011-ХІІ та зміст постанов №№ 488, 975, колегія суддів дійшла висновку про те, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року (номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 43721148).

Таким чином суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 23.07.2014 року ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби довічно, з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування.
Відповідно до пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з п. 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 14 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Відповідно до пункту 17 Порядку №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України мають здійснюватися органами внутрішніх справ.

Судом встановлено, що позивач двічі подавав пакет документів для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

Як встановлено судом, рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби прийнято 21 серпня 2015 року на засіданні Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, що підтверджується витягом з протоколу засідання цієї комісії №31 від 21.08.2015 (а.с.134).

Відмовляючи у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги комісія виходила з того, що капітану міліції у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого звільнено з управління МВС України в Рівненській області 03.02.1997 та 16.03.2000 первинно визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання (довідка МСЕК серії КИО-1 №091754 від 16.03.2000), а під час повторного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серії КИО-1 №0106634 від 23.07.2014), оскільки згідно зі статтею 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.

Комісія в протоколі засідання №31 від 21.08.2015 процитувала також пункт 17 Порядку №975 про те, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Комісія у своєму рішенні зазначила, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України мають здійснюватися органами внутрішніх справ України (а.с.134).

Таким чином, причиною відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги стало те, що позивач в останнє був звільнений з органів внутрішніх справ, а тому і виплати має проводити МВС України, як орган державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Судова колегія з таким рішенням відповідача не погоджується і вважає його протиправним з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.07.1993 наказом міністра оборони України №01217 від 26.06.1993 ОСОБА_1 звільнений з військової служби за власним бажанням та виключений з особового складу Збройних Сил України в запас відповідно до пункту «з» статті 59 постанови Ради міністрів СССР від 18.03.1985 «Про затвердження Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Силах СССР» (а.с.9).

На службу до органів внутрішніх справ позивач прийнятий з 23.08.1994 відповідно до наказу УВС №118 о/с від 24.08.1994 та призначений на посаду слідчого Слідчого відділення Рівненського міського відділу внутрішніх справ (а.с.10).

Тобто, після звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України 05.07.1993 позивач не перебував на військовій службі.

Як встановлено судом позивачу первинно рішенням Фастівської МСЕК від 16.03.2000 встановлена ІІІ група інвалідності, загальне захворювання, до 01.04.2001. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивача було оглянуто 25.07.2000 обласною МСЕК №1. З урахуванням свідоцтва про хворобу №22 від 20.01.1997, наданого ВЛК УВС Рівненської області, позивачу встановлена ІІ група інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС, 60% втрати працездатності до 01.08.2002. При черговому переогляді Фастівською МСЕК 02.03.2005 встановлена ІІ група інвалідності довічно. 25.07.2013 Фастівською МСЕК на підставі постанови ВЛК ГУ МВС України в Київській області №8 від 17.07.2013 підтверджено рішення про встановлення ІІ групи інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС, 80% втрати працездатності, довічно. Рішенням Фастівської МСЕК від 23.07.2014 відповідно до витягу з протоколу засідань ЦВЛК МО України №1905 від 10.07.2014 позивачу змінена причина інвалідності: травма (струс головного мозку в 1985 році), пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, довічно.

Підставою для зміни причини інвалідності стало рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №1905 від 10.07.2014, яким встановлено: травма (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин голови, тулуба та поперекової ділянки 1985р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1959 року народження, що підтверджена записами в медичній книжці за формою 2, які в подальшому призвели до розвитку «ІХС. Стенокардії напруження. ФК ІІІ ст. Постінфарктного (10.05.2013) великовогнищевого кардіосклерозу, аневризми лівого шлуночку. СН-ІІАст. Сечокам`яної хвороби, хронічному пієлонефриту лівої нирки, нефросклерозу правої нирки, нефрогенна гіпертензія. ХНН-ІІст., що підтверджено медичними документами травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.30).

Отже, судом встановлено, що 23.07.2014 відбулась зміна причини інвалідності, а саме «захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах ОВС» змінено на «травма (струс головного мозку в 1985 році), пов`язана із виконанням обов`язків військової служби».

Згідно з частиною шостою статті 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції Закону України від 4 липня 2012 року № 5040-VI, що набрала чинності з 1 січня 2014 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з п. 16 Порядку №975 фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України №2011-ХІІ.

Частиною 1 статті 23 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на одноразову грошову допомогу, оскільки право на виплату цієї допомоги виникає у військовослужбовця з моменту зміни причини інвалідності, а не на час його звільнення з військової служби, а виплата одноразової грошової допомоги повинна відбуватися за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України.

Отже, позивач, якому 23.07.2014 року була встановлена інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби довічно, має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, передбаченої Законом України №2011-ХІІ та постановою №975, а належним органом, який має виплачувати позивачу одноразову грошову допомогу є саме Міністерство оборони України, як орган, на який відповідно до частини 6 статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ покладено такі функції.

Доводи відповідача, викладені у письмових запереченнях проти позову, про те, що днем встановлення інвалідності вважається дата первинного огляду МСЕК і дата зміни причини групи інвалідності 23.07.2014 не може вважатися днем встановлення інвалідності судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки 23.07.2014 змінилася саме причина інвалідності позивача із захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС на травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, що є причинно-наслідковим зв`язком між настанням травми, отриманої позивачем під час виконання обов`язків військової служби та наявністю підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідач на думку суду помилково тлумачить положення Закону України №2011-ХІІ та постанови №975, адже встановлення особі іншої, відмінної від раніше встановленої причини інвалідності, в розумінні норм Закону України №2011-ХІІ та постанови №975 також слід вважати встановленням інвалідності.

При цьому суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року № 5040-VI, який набрав чинності з 01.01.2014, стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена в новій редакції та доповнена статтями 16-1 16-4.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, набрав чинності 24.01.2014 року.

Отже, враховуючи, що інвалідність ІІ групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, встановлена позивачу 23.07.2014, тобто після набрання чинності змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесених Законом України від 04.07.2012 року №5040-VI з 01.01.2014 року та набрання чинності з 24.01.2014 постановою №975, що регулюють розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, судова колегія вважає, що у позивача у зв`язку з встановленням з 23.07.2014 року ІІ групи інвалідності саме через захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.ст.16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо доводів відповідача про те, що у спірних правовідносинах слід застосовувати п.17 постанови №975, відповідно до якого особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, судова колегія приходить до висновку про безпідставність таких тверджень відповідача, адже визначальним в даному випадку є те, під час служби в якому органі державної влади настала травма, яка в подальшому зумовила встановлення інвалідності, в даному випадку травма отримана позивачем під час виконання обов`язків військової служби.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України №31 від 21.08.2015, є протиправним.

Відповідно до положень частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Однак, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України цілком кореспондуються з положеннями частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд у разі задоволення адміністративного позову може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач у позові просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.

Суд з метою захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України №31 від 21.08.2015.

Позивач у позові просить зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.

Проте суд зазначає, що Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України не приймала рішення за заявою позивача по суті, обмежившись тим, що таке питання відноситься до компетенції МВС України.

Отже, Комісія не визначала в оспорюваному рішенні яка сума підлягає виплаті позивачу з урахуванням отриманих страхових виплат.

При цьому судом встановлено, що позивачу 08.10.1997р. була виплачена страхова сума по державному обов`язковому особистому страхуванню в розмірі 660,00 грн., що підтверджується довідкою Рівненської обласної дирекції НАСК «Оранта» від 09.04.2015 №07-07/309 (а.с.49).

Крім того, з позовної заяви та довідки Київської обласної дирекції НАСК «Оранта» від 07.04.2015 №12-09/365 слідує, що позивачем за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ за рахунок коштів державного бюджету України отримано страхову виплату у розмірі 2220,00 грн., яку було сплачено 21 серпня 2003 року (а.с.47).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з настанням страхової події захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах ОВС, позивачу виплачено страхове відшкодування, передбачене ст. 16 Закону України №2011-ХІІ.

Відповідно до п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України як суб`єкта владних повноважень щодо призначення одноразової грошової допомоги передбачають певну процедуру розгляду питання, врахування вже отриманих позивачем виплат, аналіз підстав, з якими пов`язана зміна причини інвалідності, а тому суд не має права втручатися в повноваження такого суб`єкта владних повноважень та перебирати на себе функції Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оскільки по суті питання призначення допомоги Комісія рішення не приймала.

Приймаючи до уваги дискреційні повноваження Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України вирішувати питання призначення одноразової грошової допомоги суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання Міністерства оборони України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, натомість судова колегія вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності ІІ групи у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби та додані до неї документи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

Суд зауважує, що у зв`язку з розглядом цієї справи судом, в даному випадку подача документів позивачем до Міністерства оборони України після набрання законної сили судовим рішенням має відбуватись самостійно, а не через районний та обласний комісаріат, у зв`язку з чим позивачу необхідно невідкладно після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі направити до Міністерства оборони України необхідні документи поштовим відправленням цінним листом з описом вкладення.

Отже, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб`єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об`єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України №31 від 21.08.2015.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності ІІ групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби та додані до неї документи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Встановити для Міністерства оборони України строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - два місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Кушнова А.О.

судді Дудін С.О.

Горобцова Я.В.