Справа № 2а/0270/4876/11
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2011-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 р. Справа № 2а/0270/4876/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Томчука Андрія Валерійовича,

за участю секретаря судового засідання: Медяної Наталії Анатоліївни,

та представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

відповідача : ОСОБА_2 - представник за дорученням;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі

про: визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги від 19.07.2011р. № 320.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає що так як документальної перевірки відповідач не здійснював, несплаченої недоїмки, штрафу, пені перед відповідачем позивач не має, жодного боргу у дійсності не виникало, то і підстав для формування вимоги № 320 від 19.07.2011р. у відповідача не було, тому УПФУ у Крижопільському районі Вінницької області у незаконний спосіб склало вимогу про сплату боргу, а тому дії відповідача по її складанню є протиправними, а власне саму вимогу слід скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та доповненнях до позовної заяви (а.с.34-35).

Представник відповідача в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях. Крім того, зазначив, що управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області, складаючи вимогу про сплату боргу, діяло згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа - підприємець Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області 14.06.2001р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 № 821196 (а.с. 6) та є платником збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФУ.

Відповідачем стосовно ОСОБА_3 сформовано повідомлення-розрахунки про необхідність здійснити доплату до мінімального страхового внеску за третій та четвертий квартали 2010 року. Так, враховуючи розмір мінімального страхового внеску у третьому кварталі 2010 року та з урахуванням частини сплачених сум єдиного (фіксованого) податку, розмір доплати складає 733,26 грн. Відповідно у четвертому кварталі 2010 року розмір внеску складає 757,14 грн.

19.07.2011р. відносно позивача ОСОБА_5 ПФУ у Крижопільському районі винесено вимогу про сплату боргу № 320. У вимозі зазначено, що станом на 01.07.2011р. заборгованість зі сплати страхових внесків, недоїмки становить 1490 грн. (а.с.7).

За результатами оскарження даної вимоги до ОСОБА_5 ПФУ у Крижопільському районі, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Пенсійного фонду України, вищевказана вимога залишена без змін, про що прийняті рішення, датовані 29.07.2011 р., 29.08.2011 р. та 17.10.2011 року відповідно.

Не погоджуючи із такою позицією органів Пенсійного фонду України позивач звернулась в суд із даним позовом. При цьому, суд вважає за необхідне також зазначити і те, що строк звернення до суду, передбачений частиною пятою статті 99 КАС України (1 місяць), за таких обставин нею не пропущено, оскільки, частиною 4 статті 99 КАС України, встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. В даному випадку, рішення ПФУ від 17.10.2011р. позивач отримала 27.10.11 р. та звернулась до суду 31.10.11 р., тобто в межах місячного терміну.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначав Закон України Про систему оподаткування (Закон №1251) чинний до 01 січня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 2 даного Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Платниками податків і зборів (обов'язкових платежів), за положеннями статті 4 цього ж Закону є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Законом №1251 до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), серед іншого, віднесено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців визначає Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (Закон №1058).

З наведеного вбачається, що Закон №1251 лише визначає збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як обовязковий для платників податків платіж, в той час, як механізм та сплата відповідних страхових внесків врегульована Законом №1058.

Водночас, за приписами статті 5 даного Закону виключно ним регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, страхувальниками відповідно до положень цього Закону є роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону є страхувальниками.

В свою чергу роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Одночасно, відповідно до пункту 3 статті 11 Закону №1058 фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У Законі наведено також визначення страхових внесків та мінімального страхового внеску.

Так, страховим внеском є кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Поряд із цим, мінімальним страховим внеском є сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

За положеннями Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки.

Разом з тим, як вбачається з положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають із ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу, з якої сплачуються внески.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 2010 році, внески сплачені позивачем до управління ПФУ у Крижопільському районі, є меншими за розмір мінімального страхового внеску для зазначених осіб, що становить у липні-вересні 294,82 грн., у жовтні-листопаді- 301,12 грн., грудні 306, 10 грн.

За вимогами частини шостої статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та /або не сплачені страхувальниками у строки визначені статтею 20 Закону, в тому числі обчислені територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно з п. 8.2 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскаржувана позивачем вимога ОСОБА_5 ПФУ у Крижопільському районі відповідає вказаним критеріям, в тому числі і пропорційності в частині дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, надані позивачем, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, та встановлені у справі обставини не підтверджують позиції позивача покладеної в основу позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувані дії відповідача відповідають критеріям щодо правомірності дій субєкта владних повноважень, в контексті статті 2 КАС України, з боку відповідача надано достатніх аргументів та доводів, які свідчать, що він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

Що стосується доводів позивача стосовно безпідставності дій пенсійного фонду по формуванню вимоги за відсутності акту перевірки та даних облікової картки платника, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки у чітко передбачених трьох випадках: а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових внесків; б) якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків; в) якщо страхувальник має на кінець звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

При цьому, у випадку "б" вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків страхувальників на всю суму боргу (п. 8.3 Інструкції).

Як вбачається із пояснень представника відповідача, за даними особових рахунків, на кінець звітного періоду у ФОП ОСОБА_6, існувала недоїмка, що підтверджується складеними пенсійним фондом повідомленнями розрахунками. Таким чином відповідачем застосовано наведений випадок "б" пункту 8.2 Інструкції.

Також слід зазначити, що представник позивача підміняє поняття облікова картка платника та дані особового рахунку платника.

Таким чином, на наявності заборгованості у позивача зі сплати недоїмки зі страхових внесків, органом пенсійного фонду правомірно виставлено вимогу про сплату боргу.

Що стосується вимог ФОП ОСОБА_3 про встановлення відсутності повноважень УПФ України у Крижопільському районі, то підстави цієї вимоги зводяться до того, що, на думку підприємця, субєкт владних повноважень не мав права без наявності заяви позивача та без поданої нею звітності формувати вимогу. Такі підстави, на думку суду, стосуються безпосередньо самої вимоги та можуть виступати предметом її оскарження, що вказано вище та оцінено судом. Тобто, позивачем помилково наведені обставини ототожнюються із можливістю встановлення наявності чи відсутності повноважень органу пенсійного фонду на її складення. При цьому, будь-яких підстав щодо дійсно наявності чи відсутності підстав в УПФ України у Крижопільському районі на складання вимоги позивачем не наведено. Судом же в свою чергу враховані викладені вище положення закону щодо віднесення до компетенції пенсійного фонду вирішення питання про складання вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що УПФ України у Крижопільському районі діяло на підставі чинного законодавства та в межах наданих повноважень, в звязку з чим суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович