Справа № 826/26178/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07 жовтня 2016 року 15 год. 00 хв. № 826/26178/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" до державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" (далі - позивач, ДП "УЗШК") до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню як протиправне, оскільки прийнято відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які суперечать нормам чинного податкового законодавства та не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та заяві про уточнення позовних вимог, на обґрунтування яких надано письмові докази.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої 27 травня 2015 року складено акт №3269/26-51-22-02/38137835 про результати позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем в порушення норм пп. 14.1.97 п. 14.1 ст. 14, пп. 146.17.2 п. 146.17 ст. 146, п. 138.2 і 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України) завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік на суму 14935194,00 грн. - у зв'язку з віднесенням ДП "УЗШК" до складу витрат сум амортизаційних відрахувань (всього 10176285,90 грн.), нарахованих за весь період на предмети лізингу (транспортні засоби), що були повернуті лізингодавцю без викупу наприкінці 2013 року, та у зв'язку з віднесенням до складу витрат сум витрат (4758906,63 грн.) на придбання послуг з комплексного прибирання приміщень у ТОВ "Клімтехінвест", що не підтверджені належними первинними документами.

На підставі цього акта перевірки відповідачем 25 червня 2015 року прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми "Р" за №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого у податковій декларації з цього податку за 2014 рік, на 14935194,00 грн.

За результатами проведення процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 ПК України, вказане податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року залишено без змін згідно рішень Головного управління ДФС у місті Києві від 10 вересня 2015 року №13947/10/26-15-10-05-35 та Державної фіскальної служби України від 13 листопада 2015 року №24267/6/99-99-10-01-04-25.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № незаконним, звернувся до суду із позовом у якому просив скасувати таке рішення відповідача повністю.

Суд погоджується із доводами позивача щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення у частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого позивачем у податковій декларації за 2014 рік, на 10176285,90 грн., виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Стосовно правомірності висновків контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства у зв'язку з формуванням витрат за рахунок амортизаційних відрахувань на предмет лізингу суд з'ясував наступне.

Згідно тексту акта перевірки, протягом перевіряємого періоду ДП "УЗШК" здійснювало господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів швидкісними поїздами Інретсіті. Впродовж 2012-2014 років ДП "УЗШК" декларувало від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток. Причиною цього стало віднесення підприємством до складу витрат відсотків за користування предметами лізингу (електропоїздами), отриманих від державного підприємства "Південна залізниця" (далі - ДП "Південна залізниця") і товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Лізинг" згідно укладених договорів фінансового лізингу.

В ході перевірки повноти визначення амортизаційних відрахувань та правильності обрахунку витрат за період з 1 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року контролюючим органом встановлено їх завищення на суму 10176285,90 грн., що, на думку відповідача, зумовлено наступним. Між позивачем (як лізингоодержувачем) та ДП "Південна залізниця" (як лізингодавцем) був укладений договір фінансового лізингу №П/НФ-12901/НЮ від 15 червня 2012 року (далі - договір фінансового лізингу), згідно якого лізингодавець передав позивачу два двоповерхові міжрегіональні двосистемні шести вагонні електропоїзди виробництва компанії "Skoda Vagonka a.s." (далі - предмет лізингу). Вартість лізингу складає 488461725,68 грн. (в тому числі ПДВ - 81410287,62 грн.). Винагорода лізингодавця - 8,095% річних.

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4, 2.6 і 2.7 ст. 2, п. 4.1 ст. 4, п. 6.2 ст. 6 договору фінансового лізингу строк фінансового лізингу предмета лізингу складає 102 календарних місяця з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу у лізинг. Закінченням строку фінансового лізингу за цим договором вважається дата останнього лізингового платежу, зазначена у графіку нарахування лізингових платежів, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Предмет лізингу використовується лізингоодержувачем для надання послуг з перевезення пасажирів та багажу.

Господарську операцію по передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони визначають як фінансовий лізинг із відповідним відображенням цієї операції в бухгалтерському та податковому обліку.

Зокрема, після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу у лізинг між лізингодавцем і лізингоотримувачем, предмет лізингу враховується на балансі лізингоодержувача.

Право власності (господарського відання) на предмет лізингу належить лізингодавцю протягом строку фінансового лізингу згідно п. 2.3 цього договору. Право на володіння та користування предметом лізингу в об'ємі і на умовах договору, належить лізингоодержувачу.

В разі виконання лізингоодержувачем своїх обов'язків відповідно до умов цього договору, лізингодавець приймає на себе зобов'язання передати лізингоодержувачу предмет лізингу у власність на підставі договору купівлі-продажу (викупу) після оплати викупної/залишкової вартості.

Згідно п. 3.4 ст. 3 цього договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 15 липня 2013 року, не пізніше 14-ти робочих днів після підписання акта приймання-передачі предмету лізингу в лізинг лізингоотримувач сплачує лізингові платежі загальною сумою, що дорівнює 20% вартості предмету лізингу, шляхом виписки повідомлення (авізо). У подальшому сплата лізингових платежів здійснюється відповідно до графіків нарахування лізингових платежів грошовими коштами або шляхом виписки повідомлення (авізо).

Передача предмету лізингу (2-х двоповерхових міжрегіональних двосистемних шестивагонних електропоїздів EJ 675 Skoda вартістю 488461725,70 грн. (з ПДВ) здійснювалась на підставі акта прийому-передачі №1 від 20 червня 2012 року.

Позивач у відповідності до ст. 145 ПК України відніс вказані електропоїзди до 5-ої групи основних засобів (транспортні засоби) зі строком використання 50 років: первісна вартість предмету лізингу без ПДВ становить 407051438,66 грн., щомісячні амортизаційні відрахування - 678419,06 грн. Всього за перевіряємий період на предмет лізингу здійснено амортизаційні відрахування на загальну суму 10176285,90 грн. (в тому числі в 4-му кварталі 2012 року у сумі 2035257,18 грн., в 2013 році - 8141028,72 грн.), які були віднесені на собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) та відображені у бухгалтерському обліку.

Також в перевіряємому періоді ДП "УЗШК" відповідно до графіку нарахування лізингових платежів за користування предметом лізингу були нараховані платежів та віднесено до витрат у частині відсотків та комісій на загальну суму 45914995,98 грн.

24 грудня 2013 роки сторони уклали додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу, згідно якої на підставі п. 12.5 розд. 12 договору домовились про дострокове розірвання договору фінансового лізингу (що відповідає умовам вказаного п. розділу 12 договору фінансового лізингу).

Повернення предмету лізингу відбулося на підставі акта приймання-передачі (повернення) предмету лізингу з лізингу від 31 грудня 2013 року загальною вартістю 424685653,77 грн. (в тому числі ПДВ - 70780942,29 грн.).

Всього позивачем за вказаним договором фінансового лізингу були нараховані лізингові платежі, які відображені у бухгалтерському обліку, та включено до складу витрат "фінансові витрати відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПКУ" декларації з податку на прибуток у сумі 430680160 грн. (в тому числі за 4-ий квартал 2012 року у розмірі 44095014,00 грн., за 2013 рік - 199522046,00 грн., за 2014 рік - 187063100,00 грн.).

На переконання відповідача, позивач не дотримався вимог норм п. 14.1.97 п. 14.1 ст. 14, пп. 147.17.2 п. 147.17 ст. 147 ПК України, оскільки при поверненні предмету лізингу з лізингу за договором №П/НФ-12901/НЮ від 15 червня 2012 року мав відкоригувати амортизаційні нарахування на суму 10176285,90 грн. у бік зменшення та відповідно зменшити задекларовані витрати на вказану суму коштів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

У відповідності до пп. 14.1.97 п. 14.1 ст. 14 ПК України лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.

Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.

Лізингові операції поділяються, зокрема, на фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізингу.

Лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов: об'єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менш як 75 відсотків його первісної вартості, а орендар зобов'язаний на підставі лізингового договору та протягом строку його дії придбати об'єкт лізингу з наступним переходом права власності від орендодавця до орендаря за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі; балансова (залишкова) вартість об'єкта лізингу на момент закінчення дії лізингового договору, передбаченого таким договором, становить не більш як 25 відсотків первісної вартості ціни такого об'єкта лізингу, що діє на початок строку дії лізингового договору; сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює первісній вартості об'єкта лізингу або перевищує її; майно, що передається у фінансовий лізинг, виготовлене за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик.

Згідно з абз. 1 - 4 п. 153.7 ст. 157 цього Кодексу, оподаткування операцій лізингу (оренди), концесії здійснюється в такому порядку:

передача майна в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму доходів, а орендар збільшує суму витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування;

передача майна у фінансовий лізинг (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу в момент такої передачі. При цьому орендодавець збільшує доходи, а в разі передачі у фінансовий лізинг майна, що на момент такої передачі перебувало у складі основних засобів орендодавця, - прирівнює до нуля балансову вартість відповідного об'єкта основних засобів згідно з правилами, визначеними ст. 146 цього Кодексу для їх продажу, а орендар включає вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування процентів, нарахованих або таких, що будуть нараховані, відповідно до договору) до складу основних засобів з метою амортизації, за наслідками податкового періоду, в якому відбувається така передача.

При нарахуванні лізингового платежу орендодавець збільшує доходи, а орендар збільшує витрати на таку частину лізингового платежу, яка дорівнює сумі процентів або комісій, нарахованих на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу), за наслідками податкового періоду, у якому здійснюється таке нарахування.

Крім того, згідно з пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України витрати на нарахування процентів з фінансової оренди (фінансові витрати) відносяться до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Як вбачається з тексту акта перевірки, правомірність формування позивачем витрат за рахунок сум процентів, нарахованих на вартість предмета фінансового лізингу згідно договору №П/НФ-12901/НЮ від 15 червня 2012 року, за перевіряємий період не заперечується.

Відповідно до абз. 5 п. 153.7 ст. 157 ПК України у разі якщо в майбутніх податкових періодах орендар повертає об'єкт фінансового лізингу орендодавцю без придбання такого об'єкта у власність, така передача прирівнюється для цілей оподаткування до зворотного продажу орендарем такого об'єкта орендодавцю за ціною, яка визначається на рівні суми лізингових платежів у частині компенсації вартості об'єкта фінансового лізингу, що є несплаченими за такий об'єкт лізингу на дату такого повернення.

Згідно з пп. "а" ч. 3 пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України постачанням товарів також вважаються фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу.

Отже, для платника податку, який повертає об'єкт фінансового лізингу лізингодавцю без придбання такого об'єкта у власність, така передача прирівнюється для цілей оподаткування до зворотного продажу лізингоотримувачем такого об'єкта лизингодавцю.

В свою чергу, ч. 4 пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу визначає, що не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Відповідно до п.п. 146.1, 146.2, 146.15 - 146.17 ст. 146 ПК України, облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об'єктом, що входить до складу окремої групи основних засобів, у тому числі вартість ремонту та поліпшення об'єктів основних засобів, отриманих безоплатно або наданих в оперативний лізинг (оренду) або отриманих в концесію чи створених (збудованих) концесіонером відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності", як окремий об'єкт амортизації.

Амортизація об'єкта основних засобів нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, установленого платником податку, але не менше мінімально допустимого строку, встановленого п. 145.1 ст. 145 цього Кодексу, помісячно, починаючи з місяця, що наступає за місяцем введення об'єкта основних засобів в експлуатацію і зупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання, консервації та інших видів поліпшення та консервації.

Нарахування амортизації окремого об'єкта припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем виведення з експлуатації такого об'єкта основних засобів або передачі його до складу невиробничих необоротних матеріальних активів за рішенням платника податку або суду.

У разі ліквідації основних засобів за рішенням платника податку або в разі якщо з незалежних від платника податку обставин основні засоби (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації, або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних засобів внаслідок загрози чи неминучості їх заміни, руйнування або ліквідації, платник податку у звітному періоді, в якому виникають такі обставини, збільшує витрати на суму вартості, яка амортизується, за вирахуванням сум накопиченої амортизації окремого об'єкта основних засобів.

Для цілей цього розділу:

- до продажу або іншого відчуження основних засобів та нематеріальних активів прирівнюються: операції із внесення таких основних засобів та нематеріальних активів до статутного фонду іншої особи; передача основних засобів у фінансовий лізинг (оренду);

- до придбання прирівнюються операції з отримання основних засобів та нематеріальних активів у разі: внесення основних засобів та нематеріальних активів до статутного фонду (капіталу) платника податку; отримання основних засобів у фінансовий лізинг (оренду) з подальшим їх включенням до відповідних груп, якщо придбані таким чином основні засоби відповідають вимогам, визначеним у розділі I цього Кодексу; отримання в оренду основних засобів та нематеріальних активів у складі цілісного майнового комплексу відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від державних органів приватизації або органів місцевого самоврядування; отримання в господарське відання основних засобів, що не підлягають приватизації, за рішеннями центральних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятих у межах їх повноважень, у разі зарахування на баланс; прийняття на баланс залізниць або підприємств залізничного транспорту загального користування основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, переданих для експлуатації з балансу юридичних осіб за їх рішенням, а також рухомого складу за рішенням Укрзалізниці.

При цьому, згідно п. 14.18 ст. 146 ПК України виведення з експлуатації будь-якого об'єкта основних засобів здійснюється за результатами ліквідації, продажу, консервації на підставі наказу керівника підприємства, а в разі їх примусового відчуження чи конфіскації - згідно із законом.

Також окремо у п. 146.20 ст. 146 ПК України передбачено, що у разі повернення орендарем об'єкта оперативного лізингу/оренди орендодавцю внаслідок закінчення дії лізингового/орендного договору, а також у разі знищення, викрадення або зруйнування об'єкта оперативного лізингу/оренди такий орендар користується правилами, визначеними п. 146.16 цієї статті для заміни основних засобів. При цьому орендодавець не змінює вартість основних засобів, яка амортизується, або витрати на суму витрат, здійснених орендарем для поліпшення такого об'єкта.

З контексту наведених норм вбачається, що законодавець розмежовує способи виведення з експлуатації об'єктів основних засобів (шляхом: продажу, в тому числі у зв'язку з поверненням об'єкту фінансового лізингу; ліквідацією) та випадки припинення (коригування) нарахування амортизації в залежності від того чи іншого способу виведення об'єктів основних засобів з експлуатації та предмету правовідносин в межах, яких здійснюється повернення об'єкту лізингу.

Зокрема, у випадку повернення орендарем об'єкту фінансового лізингу обов'язок по коригуванню таким платником податку накопичених за час використання основних засобів амортизаційних відрахувань не передбачений.

Враховуючи, що в даному випадку виведення обліковуваних позивачем основних засобів (предмету договору фінансового лізингу) з експлуатації відбулося у зв'язку з їх поверненням лізингодавцю, що в розумінні норм ПК України кваліфікується як їх продаж, а не ліквідація за рішенням платника податку та повернення об'єкта оперативного лізингу, то суд вважає, що позивач правомірно керувався нормам п. 146.14 і 146.15 ст. 146, п. 153.7 ст. 153 ПК України при нарахуванні та обліку амортизації у складі витрат за час користування предметом лізингу.

Отже, оскільки позивачем у перевіряємому періоді правомірно збільшено витрати на суму здійснених амортизаційних нарахувань на предмет лізингу, то суд вважає, що відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № у частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на 10176285,90 грн.

Стосовно правомірності висновків контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства за епізодом взаємовідносин з ТОВ "Клімтехінвест" суд встановив наступне.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що висновки відповідача про завищення ДП "УЗШК" задекларованого показника витрат за 2013 - 2014 роки (4758906,75 грн.) обумовлені наступним: за даними отриманих від Західної ОДПІ у м. Харкові матеріалів зустрічних звірок ТОВ "Клімтехінвест" (акти від 29 серпня 2014 року №600/20-33-04-07/37762987 та від 07 серпня 2014 року №547/20-33-22-04-07/37762987) встановлено, що останнє надавало послуги по комплексному прибиранню приміщень Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, тобто роботи по комплексному щоденному та щотижневому прибиранню виконувались у місті Києві за адресою: вул. Приколійна, 1 за допомогою орендованої притиральної техніки у ТОВ "Фросттрейдінг". При цьому, товариство не надало до перевірки накази на відрядження, згідно яких співробітники ТОВ "Клімтехінвест" надавали послуги з прибирання на ТПС станції Дарниця в місті Києві для ДП "УЗШК", та документальні докази транспортування орендованої техніки до міста Києва. В ході перевірки позивача працівником ДПІ у Дарницькому районі здійснено виїзд на територію Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Приколійна, 1 та встановлено, що на час припинення експлуатації електропоїздів, прибирання пасажирських вагонів та миття електропоїздів здійснюється лише у місті Києві за адресою: вул. Приколійна, 1, куди вхід стороннім особам суворо заборонений. Під час перевірки, на території виробничого корпусу на ст. Дарниця встановлено відсутність представників ТОВ "Клімтехінвест". З урахуванням наведених обставин відповідач дійшов висновку про не підтвердження факту надання ТОВ "Клімтехінвест" послуг на користь ДП "УЗШК".

У контексті викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, абз. 1 і 2 п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи, визначення та загальний порядок складання яких наведено в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. А під "господарською операцією" розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З контексту наведених норм матеріального права та правової позиції Вищого адміністративного суд України (викладена у листі від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11) вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. У випадку якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

В цьому ж інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України порекомендував з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість з'ясовувати судам, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, аналізуючи наведені норми Кодексу та Закону, Верховний Суд України у тексті своєї постанови від 27 грудня 2015 року у справі №21-1539а15 зазначив, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Враховуючи вищенаведений аналіз правових норм та правові позиції Верховного Суду України і Вищого адміністративного суду України суд вважає, що у межах даного спору слід, зокрема, встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ДП "УЗШК" та ТОВ "Клімтехінвест", обставини виконання умов договору про надання послуг, ділову мету в його укладанні, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що між ТОВ "Клімтехінвест" (в особі директора Єни А.В.), як виконавцем, та ДП "УЗШК" (в особі директора Бреуса І.Б.), як замовником, укладено договір №108/УЗШК від 15 листопада 2013 року, за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з комплексного прибирання приміщень, згідно з переліком приміщень Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця і періодичністю їх прибирання (додаток №1), а замовник прийняти і оплатити такі послуги. Послуги по прибиранню надаються з використанням матеріалів, техніки та обладнання виконавця. Орієнтовна вартість послуг на місяць становить 495300,20 грн. (в тому числі ПДВ - 82550,03 грн.).

На підтвердження виконання умов вище вказаного договору позивачем надано суду копії наступних документів: додатків до договору №108/УЗШК від 15 листопада 2013 року - додаток №1 "Перелік приміщень Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця і періодичністю їх прибирання", додаток №2 "Протокол погодження договірної ціни на послуги з комплексного прибирання приміщень", додаток №3 "Кошторис надання послуг по комплексному прибиранню приміщень", додаток №3.1 "Калькуляція вартості прибирання приміщень: одне щоденне прибирання", додаток №3.2 "Калькуляція вартості прибирання приміщень: одне щотижневе прибирання", додаток №3.3 "Калькуляція вартості прибирання приміщень: одноразове на місяць", додаток №4 "Вимоги до якості прибраних поверхонь"; актів здачі-приймання наданих послуг по комплексному прибиранню приміщень та прилеглої території виробничого корпусу №1 сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС та інженерного центру станції Дарниця, підписаних від імені виконавця керівниками ТОВ "Клімтехінвест" Єною А.В. (за місяці листопад-грудень 2013 року, січень-серпень 2014 року), ОСОБА_3 (за місяці вересень-листопад 2014 року) та ОСОБА_4 (за грудень 2014 року); рахунків на оплату послуг; платіжних доручень; податкових накладних.

Дослідивши та проаналізувавши перелічені вище документи суд встановив відсутність у матеріалів справи всіх первинних документів, оформлення яких передбачено умовами договору №108/УЗШК від 15 листопада 2013 року. А саме представником позивача без поважних причин не були подані до суду оригінали та/або засвідчені копії рахунків-фактур, виставлених ДП "УЗШК" виконавцю (ТОВ "Клімтехінвест") на вартість спожитих для виконання послуг обсягів електроенергії, водопостачання та водовідведення, та докази оплати таких рахунків.

Також з тексту спірного договору вбачається, що ТОВ "Клімтехінвест" мало засвідчити перед позивачем документально факт наявності у нього дозволів на виконання послуг на висоті, сертифікатів відповідності чистильних та миючих засобів, висновків Державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо дозволу на використання чистильних та миючих засобів, що позивачем в ході розгляду справи не підтверджено.

Крім того, суд враховуєте те, що в ході проведення регіональним контролюючим органом за місцем обліку контрагента позивача (Західна ОДПІ у м. Харкові) контрольних заходів - зустрічних звірок (про що свідчать складені акти від 29 серпня 2014 року №600/20-33-04-07/37762987 та від 07 серпня 2014 року №547/20-33-22-04-07/37762987), ТОВ "Клімтехінвест" не підтвердило документально обставини відрядження своїх працівників до міста Києва для надання послуг за договором №108/УЗШК від 15 листопада 2013 року та транспортування на безпосередні місця робіт відповідних витратних матеріалів, техніки і обладнання (перелік яких обумовлений у кошторисі та калькуляціях).

В ході проведеної перевірки позивача, працівником ДПІ у Дарницькому районі встановлено, що на території Виробничого корпусу №1 Сервісно-технічного обслуговування електропоїздів ТПС станції Дарниця, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Приколійна, 1 обмежено доступ для сторонніх осіб. Між тим, в тексті договору №108/УЗШК від 15 листопада 2013 року питання щодо допуску працівників ТОВ "Клімтехінвест" на вказану територію (місце надання послуг) сторонами не врегульовано. Наявність на ДП "УЗШК" інших організаційно-розпорядчих документів, що визначають право представників ТОВ "Клімтехінвест" безперешкодного допуску на територію позивача, надання пропусків окремим особам-працівникам товариства, а також визначення особи (працівника державного підприємства), відповідальної за перевірку повноти та якості наданих ТОВ "Клімтехінвест" послуг позивач документально не підтвердив.

В ході розгляду даної справи судом представник позивача не надав обґрунтовані пояснення стосовно того якими критеріями керувалося ДП "УЗШК" (як державне підприємство, статутний фонд якого сформований за рахунок державного майна) при виборі в якості контрагента на надання послуг з прибирання саме ТОВ "Клімтехінвест", яке знаходиться в іншому регіоні України та з урахуванням запропонованою останнім значної вартості послуг.

Виходячи з вищенаведених норм матеріального права, правових позицій Вищого адміністративного суду України та встановлених у справі обставин, суд оцінює надані позивачем первинні документи (зокрема, акти здачі-приймання наданих послуг, податкові накладні, рахунки на оплату послуг), як такі, що містять недостовірні відомості та, як наслідок не підтверджують належним чином реальність виконання спірних господарських операцій, рух матеріальних активів між позивачем та його контрагентом ТОВ "Клімтехінвест".

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає, що висновки відповідача, які містяться в акті перевірки стосовно неправомірного завищення ДП "УЗШК" показника витрат на суму 4758906,63 грн. за рахунок декларування господарських операцій з ТОВ "Клімтехінвест", є нормативно та документально обґрунтованими, а оскаржуване рішення у частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого позивачем у податковій декларації за 2014 рік, на вказану суму коштів відповідно є таким, що складене правомірно, а тому не підлягає скасуванню у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" до державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішення є обґрунтованим у частині зменшення задекларованої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 10176285,90 грн. та таким, що підлягає задоволенню лише у цій частині.

Підпункт 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674) встановлює, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою та суб'єктом владних повноважень складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року №80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з січня на рівні 1218,00 грн.

Отже, за заявлену позивачем позовну вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року № майнового характеру при поданні позову необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 224027,89 грн.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідною ухвалою суду про відкриття провадження відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги пред'явлення позивачем вимоги майнового характеру і прийняття судом рішення про часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь Державного бюджету України суму судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 71375,28 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 88, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві від 25 червня 2015 року № у частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого державним підприємством "Українська залізнична швидкісна компанія" у податковій декларації за 2014 рік, на 10176285,90 грн.

3. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

4. Стягнути із державного підприємства "Українська залізнична швидкісна компанія" () судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 71375,28 грн. (сімдесят одна тисяча триста сімдесят п'ять гривень 28 копійок) на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва () за наступними платіжними реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі міста Києва, код ЄДРПОУ отримувача 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 4007, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин