Справа № 826/23902/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2016 року № 826/23902/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 05.05.2015 № 7600-17, № 7599-17, № 7601-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс протиправні податкові повідомлення-рішення, якими позивачам визначив суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб, оскільки позивачі з 10.07.2014 не були користувачами земельної ділянки по АДРЕСА_1, розміром 866 кв.м. з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком, кадастровим номером: НОМЕР_1, наданої їм в оренду Київською міською радою згідно договору оренди земельної ділянки від 12.04.2006, так як 10.07.2014 позивачі продали нежилий будинок за вищенаведеною адресою земельної ділянки фізичній особі - ОСОБА_4, відтак, у позивачів обов'язку по сплаті орендної плати не виникає.

Позивачі у судове засідання 19.04.2016 не прибули, подавши заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, своєї позиції щодо позовних вимог суду не повідомив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

05.05.2015 Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на виконання вимог пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахувала позивачам орендну плату з фізичних осіб та сформувала податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 05.05.2015 №7600-17 на суму 15 863,87 грн. (ОСОБА_1);

- податкове повідомлення-рішення від 05.05.2015 №7601-17 на суму 31 515,40 грн. (ОСОБА_3);

- податкове повідомлення-рішення від 05.05.2015 №7599-17 на суму 110 500,07 грн. (ОСОБА_2).

Відповідно до абзацу 3 пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Проте, ані позивачами, ані відповідачем розрахунків таких донарахувань, відповідно до вимог Податкового кодексу України суду надано не було.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, не погоджуючись з вищепереліченими податковими повідомленнями-рішеннями від 05.05.2015 №7599-17, №7600-17, №7601-17, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулися з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

За підпунктами 14.1.73 та 14.1.74 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; а земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами

Справляння податковими органами із землекоритсувачів орендної плати визначено в статті 288 Податкового кодексу України, якою встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики. (п. 288.1).

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2).

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4).

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу (п. 288.7).

Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно із пунктами 286.1 та 286.5 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (п. 287.1).

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6).

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (п. 287.7).

Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п 287.8).

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що орендна плата за земельні ділянки нараховується податковим органом на підставі договору оренди такої земельної ділянки та інформації, отриманої від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, про переліки орендарів, з якими укладено договори оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка по АДРЕСА_1, розміром 866 кв.м. з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком, кадастровим номером: НОМЕР_1 надана ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в оренду на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 2005 року за № 503/3079 та договору оренди земельної ділянки від 12.04.2006.

10.07.2014 між ОСОБА_2 (продавець-1), ОСОБА_3 (продавець-2), ОСОБА_1 (продавець-3) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежилого будинку, загальною площею 265,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11.09.2014 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до відповідача заяви про зняття їх з обліку, як платників земельного податку (оренда землі), у зв'язку з продажем приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

10.10.2014 позивачі подали заяви про добровільну згоду на вилучення з їх користування земельної ділянки під нерухомим майном на користь ОСОБА_4 у зв'язку з переходом до нього права власності на це майно.

Відтак, позивачі стверджують, що з 10.07.2014 не були користувачами земельної ділянки по АДРЕСА_1, розміром 866 кв.м. з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування кафе з літнім майданчиком, кадастровим номером: НОМЕР_1, наданої їм в оренду Київською міською радою згідно договору оренди земельної ділянки від 12.04.2006, а тому не зобов'язані сплачувати орендну плату за оренду такої земельної ділянки.

Водночас, суд звертає увагу, що орендна плата за земельні ділянки нараховується податковим органом на підставі договору оренди такої земельної ділянки.

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із пунктами 7, 8 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вбачається, з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.09.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.12.2015, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-інвест» про розірвання договору оренди - задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 12 квітня 2006 року, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, розмір земельної ділянки 866 кв. метрів, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Відмовлено в задоволенні позовної заяви в частині вимог до Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

В ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 22.12.2015 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ зазначає, що «Оскільки відповідач КМР не визнав того, що договір оренди є припиненим після укладення договору купівлі-продажу, позивачі в порядку ст. 15 ЦПК України звернулись до суду з даним позовом, який суд першої інстанції, у спосіб передбачений ст. 16 ЦПК України, задовольнив частково.».

Відповідно до частини першої статті 233 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до статті 319 Цивільного процесуального кодексу України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Отже, зобов'язання позивачів за договором оренди земельної ділянки від 12 квітня 2006 року, укладеного між Київською міською радою та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, розмір земельної ділянки 866 кв. метрів, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, припинилися з моменту набрання рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.09.2015 про розірвання договору законної сили, тобто з 22.12.2015.

Відтак, суд встановив, що податкові повідомлення-рішення від 05.05.2015 №7599-17, №7600-17, №7601-17, якими позивачам було нараховано орендну плату з фізичних осіб є правомірними, оскільки на момент їх винесення вищенаведений договір оренди земельної ділянки від 12.04.2006 не був припинений, а тому позивачі були орендарями земельної ділянки.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов