Справа № 804/15966/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" жовтня 2016 р. м. Київ К/800/21898/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Маринчак Н.Є., Приходько І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року

у справі № 804/15966/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» (далі - позивач, ТОВ «ДП Втормет»)

до Державної податкової інспекції в Амур_нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ДП «Втормет» звернулось у листопаді 2015 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 13.11.2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає наведені в ній доводи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «САКСОН-ТРАСТ» за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року, з ТОВ «ЮПОКОМ» за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року, за результатами якої 29.10.2015 року складено акт № 963/04-61-22-4/31177431.

Згідно висновків акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: безпідставно сформовано податковий кредит по податку на додану вартість по операціях з придбання послуг від ТОВ «САКСОН-ТРАСТ» та ТОВ «ЮПОКОМ», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 407 768,00 гривень.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 13.11.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 611 652,00 гривні, у тому числі 407 768,00 гривень за основним платежем, та 203 884,00 гривні за нарахованими штрафними санкціями.

Крім того, в ході проведення перевірки 21.10.2015 року відповідачем було вручено позивачу запит про надання оригіналів (копій) заявок ТОВ «ДП Втормет» по договору № 28/05-15 від 28.05.2015 року з ТОВ «ЮПОКОМ» та по договору № 25/065-15 від 05.06.2015 року з ТОВ «САКСОН-ТРАСТ» та зазначалось про надання вказаних документів у термін до 21.10.2015 року.

На підставі акту № 191/04-61-22-2/31177431 від 22.10.2015 року «Про ненадання документів» відповідач 13.11.2015 року прийняв податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510,00 гривень.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги повністю, виходив з того, що строк надання документів в день їх запиту 21.10.2015 року не відповідає вимогам ПК України, а також зазначив, що заявки не є документами, які мають відношення до обліку доходів і витрат, складання звітності, що стосуються обчислення і сплати податків та зборів, по зазначеним контрагентам позивача, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 13.11.2015 року прийнято всупереч норм ПК України, а прийняте на підставі акту перевірки податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2015 року є протиправним.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові, оскільки відповідачем доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на суму 510,00 гривень, враховуючи наступне.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України, органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту. Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Пунктом 85.2 ст. 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис (п. 85.6 ст. 85 ПК України).

Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що з моменту допуску відповідача до проведення перевірки у позивача виник обов'язок надання до перевірки первинних, бухгалтерських документів та документів податкового обліку, що пов'язані з предметом перевірки.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що під час проведення перевірки позивачем був отриманий запит відповідача про надання документів в ході проведення перевірки від 21.10.2015 року. В запиті зазначено, які документи, що пов'язані з предметом перевірки, необхідно надати позивачу. У зв'язку з ненаданням позивачем податковому органу до перевірки документів згідно письмового запиту, відповідачем 22.10.2015 року був складений акт про ненадання документів.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що вказану обставину позивач не заперечував та не спростовував.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Враховуючи те, що під час судового розгляду даної справи встановлено той факт, що позивачем при здійсненні відповідачем податкового контролю не були надані документи у повному обсязі, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Крім того, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що той факт, що після складання акту перевірки позивачем до матеріалів справи додано документи, що були предметом запиту податкового органу під час проведення перевірки, жодним чином не підтверджує доводів позивача, оскільки не спростовує обставин стосовно ненадання документів під час проведення перевірки.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Разом з тим, неможливо погодитися з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2015 року № .

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз чинного законодавства, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2015 року № , враховуючи наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Таким чином, чинним законодавством визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме - наявність у платника податку (покупця) належно оформленої та виданої податкової накладної.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно цієї ж статті господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, тобто, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до п. 2 ст. 3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88, який наведено вище, встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ДП Втормет» (замовник) та ТОВ «САКСОН-ТРАСТ» (виконавець) було укладено договір № 28/05-15 від 28.05.2015 року, за яким ТОВ «САКСОН-ТРАСТ», як виконавець, надає послуги з організації доставки вантажів автомобілями третьої особи - перевізника.

Також, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «ДП Втормет» (замовник) та ТОВ «ЮПОКОМ» (виконавець) було укладено договір № 25/065-15 від 05.06.2015 року, за яким ТОВ «ЮПОКОМ», як виконавець, надає послуги з організації доставки вантажів автомобілями третьої особи - перевізника.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій, обумовлених спірними правочинами, позивачем долучено до матеріалів справи копії договорів, заявок, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, картки рахунку 631 з контрагентами ТОВ «САКСОН-ТРАСТ» та ТОВ «ЮПОКОМ», виписок по рахунку ТОВ «ДП Втормет».

При дослідженні наданих позивачем документів судом першої інстанції встановлено, що такі є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», а тому у повній мірі підтверджують фактичне виконання сторонами умов зазначених правочинів та реальне здійснення спірних господарських операцій за такими.

Відповідно, наявність всіх документів необхідних для ведення господарської діяльності є підставою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що всі первинні документи надавались позивачем до перевірки і податковому інспектору, які були досліджені під час перевірки, що підтверджується змістом акту перевірки від 29.10.2015 року. Акт перевірки не містить встановлення порушень заповнення первинних документів.

Окрім цього, суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що неможливість проведення звірки з контрагентами, не встановлює реальність або відсутність здійснення господарських відносин суб'єкта господарювання з його контрагентами, а встановлює, лише, факт неможливості проведення такої звірки щодо інших суб'єктів господарювання.

Чинним законодавством не передбачено відображення таких висновків в акті про неможливість проведення перевірки або акті про неможливість проведення зустрічної звірки, де мають зазначатись лише обставини, які спричинили таку неможливість.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач, використовуючи, податкову інформацію складену з причини неможливості проведення перевірки контрагентів позивача щодо перевірки здійснення ним господарської діяльності, дійшов до неправомірного висновку про те, що між ТОВ «ДП Втормет» та його контрагентами відсутні операції з надання послуг.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що на час взаємовідносин позивача з вказаними контрагентами, вони були зареєстровані платниками податку на додану вартість, що вказує на наявність у них підстав для виписки податкових накладних.

Також, колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись із посиланнями відповідача на недійсність укладених позивачем договорів, оскільки, надаючи оцінку господарським правовідносинам і вказуючи в акті перевірки на нікчемність правочину, податковий орган виходить за межі своєї компетенції, та як вірно зауважено судом першої інстанції відповідачем не надано жодного судового рішення щодо визнання вказаних правочинів недійсними ані по відношенню до позивача, ані до його контрагентів.

За таких обставин, судом першої інстанції вірно встановлено реальний факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо документального підтвердження розміру податкового кредиту, валових витрат та фактичного здійснення господарських операцій, він не може бути позбавлений права на формування податкового кредиту та валових витрат, а отже висновки відповідача щодо неможливості здійснення контрагентами надання послуг є безпідставними та неправомірними.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновки викладені в акті перевірки № 963/04-61-22-4/31177431 від 29.10.2015 року є безпідставними, а прийняте на підставі акту перевірки податкове повідомлення-рішення № від 13.11.2015 року, згідно із яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 611 652,00 гривні є протиправним та підлягає скасуванню повністю.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на усе вищевикладене, постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2015 року № підлягає скасуванню, а помилково скасована в цій частині позовних вимог постанова суду першої інстанції - залишенню в силі, а в іншій частині постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року у справі № 804/15966/15 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2015 року № - скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року у справі № 804/15966/15 в частині задоволення позовних про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2015 року № - залишити в силі.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 року у справі № 804/15966/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: (підпис) Н.Є. Маринчак
(підпис) І.В. Приходько