Справа № 463/4017/16-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Львів 463/4017/16-а

2-а/463/231/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

відповідач інспектор патрульної поліції ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 30.08.2016 року серії ПС2 №713887, винесеної інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції міста Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_4 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КпАП України; закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 30.08.2016 року о 04:10 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Личаківській у м. Львові, рухаючись в напрямку центра міста, був зупинений інспектором УПП У м. Львові. Повідомивши, що у нього не працює ліва фара ближнього світла та склав протокол про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.1 ст.126 КпАП України. Вважає, що така була складена із порушенням норм законодавства. Зокрема, інспектором поліції в супереч вимог закону не було складено протоколу, а відразу винесено постанову. Жодних доказів вчиненням ним правопорушення працівником поліції не представлено. При складені постанови правопорушник факт вчинення правопорушення заперечив, фари функціонували належним чином. Окрім цього, вважає, що інспектор не мав права вимагати страховий поліс, оскільки така вимога не була повязана із складанням протоколу та оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригодою. Таким чином, оскільки в діях правопорушника відсутній склад правопорушення, просить постанову скасувати та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що не предявив поліс страхування, оскільки даний автомобіль належить брату позивачу, останній не взяв із собою в дорогу помилково, про що повідомив інспектора. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно адміністративного позову заперечила. Зазначив, що 30.08.2016 року о 04:10 год. ним було помічено автомобіль НОМЕР_1, який рухався без увімкненого ближнього світла фар на габаритному світлі. Позивач зазначив, що цього вистачає, оскільки був ранок. Окрім цього, на прохання предявити страховий поліс, останній повідомив, що такий у нього відсутній, є тільки талон. З врахуванням наведеного, на правопорушника було складено постанову про вчинення ним порушень ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КпАП України. Вважає безпідставними наведені позивачем твердження та такими, що не ґрунтуються на жодних доказах, а тому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані докази та зясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов слід задоволити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєч асно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2016 року інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №2 управління патрульної поліції міста Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_4 винесено постанову серії ПС2 №713887 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КпАП України.

Відповідно до вказаної постанови, позивач 30.08.2016 року о 04:10 год. по вул. Личаківська у м. Львові керував транспортним засобом Форд Сіера, д.н.з. НОМЕР_2, в якому не горіла ліва фара ближнього світла в темну пору доби, а також не мав полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.31.4.3.в та п.2.1 ПДР.

Позивач оскаржуючи постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності вважає її неправомірною з огляду на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, факт вчинення позивачем такого доводився протоколом про вчинення адміністративного правопорушення від 30.08.2016 року серія ПС2 №713887, складеного інспектором патрульної служби ОСОБА_3

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності слід довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема його об'єктивну сторону, яку визначає в тому числі і час, місце, спосіб та умови скоєння правопорушення.

Відповідачі заперечення позивача не спростували, на вимогу суду жодних доказів, які б підтверджували б рух позивача без увімкненого світла фар в темну пору доби не представили не представили, як і підтвердження того що таке було несправним. Складений протокол відносно позивача не є самодостатнім доказом для встановлення факту адміністративного порушення.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.122 КпАП України, правопорушенням є керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення, позивач допустив порушення передбачене п.31.4.3в. Відповідно до п.31.4.3в Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач заперечив факт керування транспортним засобом із несправними світловими приладами, зокрема і 30.08.2016 року при складенні постанови. Вказані доводи відповідачем не спростовані, при складені постанови взяті відповідачем до уваги не були, доказів наявності таких суду не представлено.

Окрім цього, відповідно до листа Управління ПП в м. Львові ДПП НП України від 28.09.2016 року (а.с.22), вчинене позивачем правопорушення слід було кваліфікувати як порушення п.19.1а, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КпАП України.

Враховуючи наведене та те, що відповідачем не представлено доказів технічної несправності лампи лівої фари в режимі ближнього світла, суд приходить до висновку, що відповідачем неправильно кваліфіковано дії позивача, які були причиною зупинки, окрім цього суду не представлено жодних доказів, які б підтверджували факт руху позивача без функціонуючих чи включених фар ближнього світла, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення, а постанова - до скасування в частині притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.126 КпАП України, правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачене накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні позивач визнав факт, що 30.08.2016 року о 04:10 год. по вул. Личаківська у м. Львові він дійсно керував транспортним засобом Форд Сіера, д.н.з. НОМЕР_2, не маючи при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», в редакції чинній на момент вчинення правопорушення, водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилання позивача на те, що хоч він не мав при собі страховий поліс, проте його відповідальність застрахована, а тому він не вчинив правопорушення є безпідставними, оскільки з врахування наведених норм, водій зобов'язаний мати при собі страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявність талона про страхування на склі не звільняє від такого обовязку.

Окрім цього, посилання позивача на те, що вимога відповідача предявити для перевірки поліс не була повязана із складанням протоколу щодо порушення позивачем правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, а тому така не відповідає вимога закону України «Про дорожній рух», є безпідставною, оскільки такий звязок як вказаним законом так і нормативними актами не передбачений, а тому доводи не ґрунтуються на нормах закону.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.35 КпАП України, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Оскільки працівниками поліції було зупинено вказаний автомобіль у звязку із підозрою в технічній несправність транспортного засобу, тому суд вважає, що вимога про предявлення страхового полісу чинному законодавству не суперечила.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про скасування постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України та закриття провадження в частині вказаного правопорушення.

Суд також не погоджується із доводами позивача в частині неправомірності винесення постанови без складення протоколу з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.222 КпАП України, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ст126 КпАП України.

Відповідно до положень ч.2 ст.258 КпАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до положень ч.4 ст.258 КпАП України, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

З аналізу вказаних статей вбачається, шо позивачем безпідставно зроблено висновок про необхідність складення протоколу, оскільки розгляд вказаних правопорушень належить до компетенції Національної поліції, а позивачем вчинено правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Вимога про фіксацію правопорушення в автоматичному режимі не є додатковою та повязаною із вимогою про віднесення розгляду правопорушення до компетенції Національною поліцією.

Задовольняючи адміністративний позов в частині скасування постанови за ч.1 ст.121 КпАП України, суд вважає безпідставними позовні вимоги про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних органів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 30.08.2016 року серії ПС2 №713887 в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України.

В задоволенні вимоги в частині скасування постанови від 30.08.2016 року серії ПС2 №713887 по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КпАП України та призначеного покарання в розмірі 425 грн. відмовити за безпідставністю.

В задоволенні решти адміністративного позову відмовити за безпідставністю вимог.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.