Справа № 817/880/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 р.Р і в н е 817/880/16

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_2
до ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та касування постанови.

Зі змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 19 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № 45872402 з примусового виконання постанови про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" № 294 винесеної 03 грудня 2012 року Державною інспекцією з питань захисту прав споживачів у Рівненській області.

На обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 грудня 2014 року державним виконавцем порушено положення ст. 22, 23, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 7 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177.

В адміністративному позові позивач зазначає, що строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, станом на день винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження був пропущений, а тому були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження.

Зокрема вказує, що заяву про прийняття постанови від 03 грудня 2012 року № 294 до виконання було подано лише 03 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 7 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177.

За таких обставин вважає, що постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції ОСОБА_3 від 19 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № 45872402 з примусового виконання постанови № 294 винесеної 03 грудня 2012 року Державною інспекцією з питань захисту прав споживачів у Рівненській області про стягнення зі ОСОБА_2 штрафу в розмірі 6 993,33 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 27 вересня 2016 року не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, на підставі частини 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

Згідно постанови від 04.03.2013 року, за заявою Інспекції з питань захисту прав споживачів у Рівненській області від 28 лютого 2013 року, було відкрито виконавче провадження № 36849271.

Підставою для відкриття виконавчого провадження була відповідна заява Інспекції з питань захисту прав споживачів та постанова про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 03 грудня 2012 року № 294.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року у справі №817/128/13-а за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень, - постанову від 03 грудня 2012 року № 294 було визнано протиправною та скасовано.

У зв'язку із чим, державним виконавцем 19 липня 2013 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 36849271.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 11 листопада 2014 року постанову житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року скасовано.

За таких обставин, стягувачем, Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Рівненській області, 03 грудня 2014 року повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження.

19 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45872402 з примусового виконання постанови від 03 грудня 2012 року № 294 про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Будучи незгідним з вказаною постановою. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено обов'язкові реквізити які повинні бути зазначені у виконавчому листі, одним з яких згідно п. 6 ч. 1 даної норми закону є строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Аналізуючи зазначені норми, беручи до уваги, що постанова № 294 прийнята 03 грудня 2012 року та цього ж числа набрала законної сили, суд дійшов висновку, що строк примусового виконання постанови встановлюється по 03 грудня 2013 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження", строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою Інспекції з питань захисту прав споживачів у Рівненській області від 28.02.2013 року було відкрито виконавче провадження № 36849271 згідно постанови від 04.03.2013 року.

У зв'язку з прийняттям Житомирським апеляційним адміністративним судом постанови від 19.06.2013 року у справі №817/128/13-а за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень, якою постанову від 03 грудня 2012 року № 294 було визнано протиправною та скасовано, державним виконавцем 19 липня 2013 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 36849271.

Тобто суд зазначає, що строк пред'явлення виконавчого документу до виконання перервався та з урахуванням ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" розпочав новий перебіг з 20 липня 2013 року. Враховуючи, що строк на пред'явлення виконавчого документу визначений ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" складає один рік, стягувач мав право повторно пред'явити виконавчий документ до примусового його виконання не пізніше 20 липня 2014 року.

Однак, як вбачається з долучених до справи документів, повторну заяву про прийняття постанови від 03 грудня 2012 року № 294 до виконання Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Рівненській області було подано лише 03 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку встановленого ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 7 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177.

Згідно п. 7 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177, не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, якщо її не було звернуто до виконання протягом одного року з дня прийняття.

Згідно ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Враховуючи, що виконавчий лист не був виданий судом, строк для пред'явлення його до примусового виконання поновленню не підлягає.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;…

Однак, відповідач в порушення ст. 22-26 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 7 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1177, приймаючи оскаржувану постанову не враховав що строк пред'явлення виконавчого документу до виконання закінчився, що є безумовною підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

За таких обставин постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції ОСОБА_3 від 19 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження № 45872402 з примусового виконання постанови № 294 винесеної 03 грудня 2012 року Державною інспекцією з питань захисту прав споживачів у Рівненській області про стягнення зі ОСОБА_2 штрафу в розмірі 6 993,33 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури і повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід вказати, що ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року було витребувано у відповідача письмові пояснення та докази, однак такі надані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення, вчинення дій чи бездіяльності суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Судовий захист прав і свобод людини й громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини й громадянина. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право.

За результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив протиправність рішення відповідача у спірних правовідносинах, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 551,20 грн. підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження №45872402 від 19.12.2014.

Присудити на користь позивача ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.