Справа № 818/1124/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в залишенні позовної заяви без розгляду

"12" жовтня 2016 р. Справа № 818/1124/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Прімової-Крикуненко О.В.,

представника третьої особи - Сокур Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Сумської області, третя особа: Державна судова адміністрація України, про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Сумського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Сумської області, в якому він просить:

- зобов'язати відповідача включити до стажу державної служби період проходження ним служби в органах внутрішніх справ з 01.09.1987 року до 27.08.1991 року, а саме період навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок надбавки за вислугу років, починаючи з 16 січня 2012 року, з урахуванням стажу державної служби за період з 01.09.1987 року до 27.08.1991 року;

- зобов'язати апеляційний суд нарахувати суддівську винагороду за період з 16 січня 2012 року з урахуванням стажу державної служби за період з 01.09.1987 року до 27.08.1991 року та виплатити невиплачену суддівську винагороду (заробітну плату).

У судовому засіданні представником третьої особи подано письмову заяву про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.47-48), мотивовану тим, що для звернення до суду в даній категорії справ ч.2 ст.99 КАС України встановлено шестимісячний термін. Про порушення його права, а саме - про встановлення надбавки за вислугу років без урахування періоду навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР, позивачу було відомо ще в січні 2012 року, про що свідчать копії наказів Апеляційного суду Сумської області від 16.01.2012р. №7-ЗП, від 27.08.2013р. №76-ос. Однак, з даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду лише у вересні 2016 року.

Таким чином, на думку представника третьої особи, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.75). Надіслав клопотання, в якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутність (а.с.56).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.67), надіслав заперечення на позовну заяву (а.с.41), в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розгляд справи проводити у його відсутність (а.с.41, зворотній бік).

Заслухавши клопотання представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Так, в заяві про залишення позовної заяви без розгляду представник Державної судової адміністрації зауважує про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався ще в січні 2012 року, про що свідчать копії наказів Апеляційного суду Сумської області від 16.01.2012р. №7-ЗП, від 27.08.2013р. №76-ос.

Таким чином, на думку представника третьої особи, ОСОБА_2, знаючи про порушення своїх інтересів ще у 2012 році (а.с.33), не скористався своїм правом оскаржити бездіяльність відповідача в судовому порядку, а відтак пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що встановлений ч.2ст.99 КАС України.

Проте, суд не погоджується з такою позицією представника третьої особи, з огляду на наступне.

Так, одними з позовних вимог ОСОБА_2 є вимоги зобов'язати відповідача включити до стажу державної служби період проходження ним служби в органах внутрішніх справ з 01.09.1987 року до 27.08.1991 року, а саме період навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР, та провести у зв'язку з цим перерахунок надбавки за вислугу років.

При цьому, на думку суду, бездіяльність апеляційного суду щодо не включення періоду навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР до стажу державної служби та щодо невиплати позивачу суддівської винагороди (заробітної плати) із врахуванням такого стажу має ознаки триваючого правопорушення.

Зокрема, триваюче правопорушення - це діяння (як правило - у формі бездіяльності) особи, поєднане з наступним тривалим невиконанням обов'язків, що покладені на суб'єкта законом.

Таке правопорушення складається з низки дій або з безперервної бездіяльності. Вже перша протиправна дія чи перший факт протиправної діяльності є закінченим правопорушенням. Однак на цьому протиправні дії (бездіяльність) не припиняються. За ними слідують такі ж самі дії або продовжується таж сама протиправна бездіяльність. Однак кожна наступна дія, чи кожний наступний проміжок часу бездіяльності не утворюють нового самостійного правопорушення, а є продовженням єдиного триваючого правопорушення.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час особа безперервно вчиняє порушення у вигляді невиконання покладених на неї обов'язків.

Так, вказане порушення є триваючим, оскільки право позивача порушується щомісячно у зв'язку з недоотриманням грошової надбавки за вислугу років, починаючи з 16 січня 2012р. (а.с.20).

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2013 від 03.06.13 р. зазначено, що право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Із зазначеного вище випливає, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, суддівська винагорода є гарантією незалежності суддів.

Позивач, внаслідок безпідставного виключення відповідачем вказаного періоду проходження служби в ОВС із стажу, що дає право на отримання надбавки за вислугу років, щомісячно недоотримує суддівську винагороду, оскільки надбавка за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди. Тобто, не виплачуючи у повному обсязі суддівську винагороду, звужуються ті гарантії, яких позивач, як суддя, досяг станом на січень 2012 року, оскільки виключено із розрахунку стажу період з 01.09.1987 року до 27.08.1991 року

Дана правова ситуація є аналогічною щодо невиплати заробітної плати працівнику, оскільки його сподівання на належні умови існування також ставляться під сумнів.

У випадку з працівником законодавець, керуючись приписами частини 4 статті 43 Конституції України про те, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, прийняв норму закону, яка надала право звертатися до суду за захистом порушеного права без обмеження будь-яким строком. Такою нормою є частина 2 статті 233 КЗпП України, відповідно до якої звернення до суду в разі порушення законодавства про оплату праці не обмежено будь-яким строком.

Схожість правової природи обов'язку держави створити механізми захисту прав осіб (судді і працівника) у вказаних випадках надає можливість суду застосувати при вирішенні питання щодо строку звернення до суду приписи частини 7 статті 9 КАС України (аналогія закону).

Суд вважає, що виключивши із загального стажу державної служби період навчання позивача у Вищій школі МВС СРСР, що дає право на надбавку за вислугу років, відповідач порушив його (позивача) право на отримання належної оплати праці, оскільки надбавка за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди. За таких обставин, застосуванню підлягають положення ст.233 КЗпП України щодо строку звернення до суду за захистом порушеного права на оплату праці.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, а тому, клопотання представника Державної судової адміністрації України про залишення позовної заяви без розгляду, в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 155, 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Сумської області, третя особа: Державна судова адміністрація України, про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.10.2016 р.

Суддя О.О. Осіпова