Справа № 337/2831/16-а
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/119/2016 року
Справа № 337/2831/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Гончар В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хортицького районного суду в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Сизоненко Дениса Вікторовича, Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому вказав, що 17.07.2016 року о 12 годині він перебуваючи за кермом автомобіля LEXCISES 350, державний номер НОМЕР_1, рухався від перехрестя вулиць пр. Соборний (Леніна) по пр. Металургів та здійснив коротку вимушену зупинку(до 30 секунд) за адресою пр. Металургів, б.24 м. Запоріжжя через те, що стало погано дитині (вік дитини - 3 роки), про що вказав у поясненні до протоколу про адміністративне правопорушення. Після того як він вивів дитину та вона подихала повітрям, їй стало легше та повернулися до машини. Протягом вимушеної зупинки він увімкнув аварійний сигнал. Після короткої вимушеної зупинки хотів продовжити рух автомобіля, але відразу підійшов поліцейський патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 управління патрульної поліції м. Запоріжжя ДПП сержант Сизоненко Денис Вікторович та повідомив, що здійснив стоянку, чим порушив вимоги правил 3.34 додаток 1 до Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Він пояснив, що здійснив вимушену зупинку, не вимикаючи роботу двигуна, та увімкнув знак аварійного освітлення, стояв близько тридцяти секунд, та вже може рухатися далі. Однак ці пояснення не переконали патрульного поліцейського та у відношенні його все одно було складено протокол про адміністративне правопорушення, та одразу ж, за місцем, винесено оскаржувану постанову серії ДР № 157297, не надавши йому можливість скористатися юридичною допомогою, та зібрати докази відсутності вини. Інспектор під час притягнення до адміністративної відповідальності не надав можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП і суті їх не роз'яснив. Крім цього інспектор склав постанову відразу ж після складання протоколу про адміністративне правопорушення на місці пр. Металургів, буд. 24, м. Запоріжжя. Вважає, що дії відповідача є порушенням вимог ст.276 КУпАП та вимог ст.268 КУпАП. Просить суд постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 157297 від 17.07.2016 г - скасувати, адміністративне провадження у справі - закрити.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги просив їх задовольнити, суду пояснив, що він здійснював рух на своєму автомобілі по пр.. Металургів у м. Запоріжжя, у автомобілі була дитина. Дитині стало погано та позивач здійснив екстрену зупинку, було спекотно, дав дитині попити води, ввімкнув кондиціонер. Коли хотів від'їжджати то приїхав па трут і перегородив йому дорогу. Він пояснив всі обставини, але вони склали постанову. Вважає, що виконував дії відповідно до правил дорожнього руху, надавав допомогу учаснику дорожнього руху. Також пояснив, що здійснив аварійну вимушену зупинку.

Відповідач Сизоненко Д.В. суду надав письмові заперечення на позов, у яких вказав, що з позовною заявою повністю не згоден, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає розгляду судом і задоволенню. Вказав, що він з напарником ніс службу по охороні громадського порядку у м. Запоріжжі та 17.07.2016 року на маршруті патрулювання, а саме по пр. Металургів, 24 було візуально виявлено автомобіль НОМЕР_2, який здійснив зупинку у забороненому місці, а саме в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Підійшовши до транспортного засобу, під управлінням позивача, представившись, була наголошена причина звернення, а саме те, що водій здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п. 8.4 "в" ПДР. Роз'яснивши йому суть вчиненого правопорушення, та ґрунтуючись на п 2.4 "а" ПДР що, на вимогу працівника поліції водій повинен пред'явити документи вказані у п. 2.1 ПДР, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вказав вимогу пред'явити вищезазначені документи. Позивача було ознайомлено з матеріалами справи та з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Враховуючи вчинення Позивачем порушення Правил дорожнього руху, вислухавши заяви та пояснення Позивача, було наголошено, що вони не відповідають дійсності і Позивач вчиняє спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. Обставини, на які вказує Позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях. Враховуючи вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП стосовно нього була винесена постанова у справі про таке правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова Серія ДР № 157297 від 17.07.2016 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП винесена правомірно, на законних підставах та є такою, що скасуванню не підлягає. Просить суд у позові відмовити.

У судовому засіданні відповідач просив у позові відмовити з мотивів викладених у письмових запереченнях та додатково пояснив, що позивач не був згоден з порушенням, спочатку обурювався, а потім почав ухилятися від правопорушення та казати, що дитині стало зле. Але візуально дитина добре себе почувала, не було видно щоб їй було погано.

Представник Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної національної поліції України у судове засідання не з'явився, сторони наполягали на розгляді справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, надані документи, відеозапис, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух», юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Судом встановлено, що 17.07.2016 року поліцейським роти №2 батальйону №3 УПП в м. Запоріжжя ДПП України Сизоненко Д.В. було складено постанову серії ДР №157297 про адміністративне правопорушення, згідно до якої 17.07.2016 року о 12 годині ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Lexus ES 350 державний номер НОМЕР_1 у м. Запоріжжя по пр. Металургів 24 здійснив зупинку в зоні дії знаку «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги ПДР (п.3.34 додаток 1 до Правил).

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ст. 122 ч.1 КУпАП та позивач був підданий адміністративному штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до ст. 69,70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 8.4 «в» ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема - заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» вказує, що забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до п. 15.14 ПДР України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Згідно до положень п. 9.9, 9.10 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі вимушеної зупинки на дорозі. Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки.

У якості доказу відповідачем суду надано відеофіксація правопорушення, яка оглянута у присутності сторін. З запису відео фіксації вбачається, що автомобіль позивача знаходився та стояв у м. Запоріжжя по пр. Металургів 24 саме на проїзній частині в межах зони дії знаку «Зупинка заборонена», аварійна світлова сигналізація на транспортному засобі увімкнена не була, знак аварійної зупинки виставлений не був, що не оспорюється сторонами.

Твердження позивача про те, що він здійснив вимушену зупинку у зв'язку з тим, що його дитина погано себе почувала та їй було зле, у судовому засіданні, при огляді відеозапису, не знайшли свого підтвердження. З відеозапису видно, що дитина знаходячись у автомобілі, не відчувала будь якого дискомфорту.

Доводи позивача зводяться до того, що поліцейським був порушений порядок притягнення його до адміністративної відповідальності, інспектор склав постанову відразу ж після складання протоколу про адміністративне правопорушення на місці, з якими суд не погоджується.

Статтею 258 КУпАП передбачені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, вказано наступне.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII статтю 258 КУпАП було доповнено частиною другою наступного змісту:

«Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, за вчинення якого був притягнутий до адміністративної відповідальності позивач, відноситься до адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому за правилами ч.2 ст.258 КУпАП відповідач не повинен був складати протокол про адміністративне правопорушення і правомірно розглянув справу за місцем вчинення правопорушення і виніс постанову.

Процедура розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху передбачена частиною 2 ст.258 КУпАП і узгоджується із рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, який вказав що розгляд справ посадовою особою у порядку скороченого провадження може бути застосований лише у випадках, передбачених ст.258 КУпАП.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку поліцейського, що в судовому засіданні не було встановлено. З огляду на не представлення позивачем доказів, які спростовують обставини, викладені поліцейським в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, судом розцінюються не обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає правомірними, обґрунтованими та законними дії поліцейського по складенню постанови за порушення по ознакам ст. 122 ч.1 КУпАП.

Суд вважає, що поліцейський діяв у межах своїх повноважень при складанні постанови, та накладенні адміністративного штрафу у межах санкцій передбачених ст. 122 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

На думку суду, підстави незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності, висунуті позивачем, свідчать про спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, та не приймаються судом до уваги. Таким чином суд вважає, що законних підстав задоволення адміністративного позову немає.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.2015 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України. Положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.2015 року, ст. 2, 6, 8, 9, 11, 69, 71, 72, 104, 159, 160, 163, 171-2 КАС України, ст. 122 ч.1, 283, 284, 285 КУпАП, ст. 14, 53 Закону України «Про дорожній рух», п. 15.9 «Правил дорожнього руху», суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №157297 від 17.07.2016 року та закриття провадження по справі - відмовити.

Судові втрати покласти на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя:

Повний текст постанови виготовлений 24.10.2016 року

Суддя: