Справа № 826/7622/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2016 року № 826/7622/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.04.2015 №206826, №206827, №206828.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс протиправні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначив суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб, оскільки позивач станом на 07.10.2013 не був ані користувачем, ані власником земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, що підтверджується договорами купівлі продажу від 07.10.2013, укладеними з гр. Індії ОСОБА_3 та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

У судовому засіданні 27.09.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що за інформацією з бази даних Податкового кодексу України «Кадастр» власником земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 є саме позивач, а не гр. Індії ОСОБА_3.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2015 Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на виконання вимог пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахувала ОСОБА_1 земельний податок з фізичних осіб та сформувала податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 №206828 на суму 199,90 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 №206826 на суму 199,88 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2015 №206827 на суму 199,90 грн.

Відповідно до абзацу 3 пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Проте, ані позивачами, ані відповідачем розрахунків таких донарахувань, відповідно до вимог Податкового кодексу України суду надано не було.

ОСОБА_1, не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 14.04.2015 №206826, №206827, №206828, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України і статтею 377 Цивільного кодексу України, зі змісту яких випливає, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 14.1.42. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (п. 287.1).

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов'язковою умовою для виникнення у податкового органу обов'язку нараховувати фізичній особі земельний податок є статус даної особи як землевласника/землекористувача, а підставою для нарахування є дані державного земельного кадастру.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 31.07.2009 являвся власником земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1 (договір від 31.07.2009 зареєстрований у реєстрі за №2627), НОМЕР_2 (договір від 31.07.2009 зареєстрований у реєстрі за №2626), НОМЕР_3(договір від 31.07.2009 зареєстрований у реєстрі за №2628).

В подальшому, 07.10.2013 між ОСОБА_1 (Продавець) та гр. Індії ОСОБА_3 (Покупець) було укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки, а саме:

- земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, розташованої на 19-му км Житомирського шосе, діл. НОМЕР_4 у Святошинському районі м. Києва, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (договір зареєстровано у реєстрі за №2520);

- земельної ділянки площею 0,0549 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої на 19-му км Житомирського шосе, діл. НОМЕР_5 у Святошинському районі м. Києва, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (договір зареєстровано у реєстрі за №2515);

- земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_3, розташованої на 19-му км Житомирського шосе, діл. НОМЕР_6 у Святошинському районі м. Києва, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (договір зареєстровано у реєстрі за №2510).

Також, в матеріалах справи міститься Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, надана Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно якої земельні ділянки за місцем розташування: м. Київ, шосе Житомирське, 19 км, діл. 18, 18а, 18б з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_2 на праві приватної власності з 07.10.2013 належать ОСОБА_3.

На підставі вищевикладеного, суд встановив, що ОСОБА_1 являвся власником земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 лише в період з 31.07.2009 по 06.10.2013, тобто станом на 01.01.2015 у позивача були відсутні у власності вищенаведені земельні ділянки.

Відтак, вищенаведеними договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2013 та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку спростовуються твердження відповідача, що позивач являється власником спірних земельних ділянок.

Таким чином, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу податкових зобов'язань із земельного податку по вище перелічених земельних ділянках, є протиправним та суперечить вимогам Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 14.04.2015 №206826, №206827, №206828.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов