Справа № 161/9569/16-а,2-а/161/531/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 р. Справа № 876/7231/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2016 року про повернення позовної заяви у справі №161/9569/16-а за позовом ОСОБА_2 до Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області Сорокопуда М.О., голови Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дроздова О.М. про скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області Сорокопуда М.О., голови Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дроздова О.М., просив скасувати рішення КДКА Волинської області від 25.02.2016р. та рішення ВКДКА від 10.05.2016р., притягнути до відповідальності адвоката Дорошкевича В.Б., відшкодувати позивачу понесені матеріальні збитки та завдану моральну шкоду і шкоду здоров'ю, усунути ОСОБА_6 з займаної нею земельної ділянки, яку вона захопила і нанесла шкоди земельній ділянці позивача, перешкоджаючи у її використанні.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.09.2016р. позовну заяву повернено позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.09.2016р. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що почерк є цілком зрозумілим, оскільки судді в інших справах змогли прочитати подані позивачем заяви. Оскаржуване рішення свідчить лиш про небажання судді розглянути дану справу та затягування процесу.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, відповідачі повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунено недоліків позовної заяви, яку залишено без руху ухвалою суду від 29.07.2016р., а саме: не подано нової позовної заяви, її копій та копій всіх документів, що додано до неї, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням поштової адреси, а також номерів засобів зв'язку, адреси електронної пошти відповідачів, якщо такі відомі, виготовлених комп'ютерним або машинописним способом, шрифтом від 12 до 14, як про те зазначалось в ухвалі суду від 29.07.2016р. Таким чином, відповідно до п.1 ч.3 ст.108 КАС України позовну заяву повернено позивачеві.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством що є бездіяльністю, можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

У резолютивній частині Рішення Конституційного суду України від 14.12.2011р. №19-рп/2011 вказано, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.4 ст.6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Підсудністю справи вважається правовий інститут, що містить сукупність юридичних ознак (властивостей) справи, на основі яких закон визначає суд, що має право та зобов'язаний розглянути таку справу й вирішити її по суті. При цьому підсудність справи визначається за допомогою трьох критеріїв, які позначаються як різновиди підсудності справ, а саме: предметної, територіальної та інстанційної.

Предметна підсудність забезпечує відповідний розподіл адміністративних справ між місцевими загальними судами, окружними адміністративними судами, апеляційними адміністративними судами чи Вищим адміністративним судом України, як між судами першої інстанції.

Частиною 1 статті 18 КАС України визначено предметну підсудність місцевим загальним судам як адміністративним судам. В свою чергу, частиною 2 статті 18 КАС України встановлено, предметну підсудність окружних адміністративних судів.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем оскаржуються, в тому числі, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 25.02.2016р. та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10.06.2016р., прийняті за результатами розгляду скарг ОСОБА_2 на дії адвоката Дорошкевича В.Б.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI, в редакції чинній на момент звернення із позовом до суду, кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів.

Як це зазначено у п.3 Розділу 3 Положення про вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, затвердженого 17 листопада 2012 року, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури створюється та діє з метою реалізації публічно-правових функцій з відбору, атестування осіб, які виявили намір займатися адвокатською діяльністю, та як дисциплінарний орган в системі самоврядування адвокатури України.

Отже, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви згідно п.1 ч.3 ст.108 КАС України (не подано нової позовної заяви, її копій та копій всіх документів відповідно до кількості осіб, із зазначенням засобів зв'язку, текст не виготовлений комп'ютерним або машинописним способом), суддею суду першої інстанції не враховано, що позивачем оскаржено рішення відповідачів як суб'єктів, наділених владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу, а саме як дисциплінарного органу, функції якого є публічно-правовими, та згідно правил предметної підсудності, встановлених ст.18 КАС України, оскарження таких рішень належить до підсудності Волинського окружного адміністративного суду, а не Луцького міськрайонного суду Волинської області, що є наслідком повернення позовної заяви позивачеві у відповідності до п.6 ч.3 ст. 108 КАС України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року Європейський суд з прав людини вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що допущені суддею суду першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання щодо повернення позовної заяви, та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.160, 195, 196, 199, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2016 року про повернення позовної заяви у справі №161/9569/16-а скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 19.10.2016р.