Справа № 804/2467/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2016 р. Справа № 804/2467/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріДраготі С.А.
за участю:
представника позивача представника відповідача Кошарного М.Ф. Шамкій В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (правонаступник - Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», далі - ПАТ «ДТЕК Павоградвугілля», підприємство, відповідач) із позовними вимогами щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 59 021 942, 40 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем у добровільному порядку заборгованості з адміністративно-господарських санкцій. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до встановленого законодавством нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів. Так, за наявні у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 576 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та не занятих інвалідами, відповідач згідно з вимогами статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинен був до 15.04.2016р. самостійно сплатити адміністративно - господарські санкції у розмірі 59 021 942, 40 грн.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на надані суду письмові заперечення, у яких зазначено, що протягом 2015 року ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» виконувало заходи, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 748 осіб та працевлаштуванню осіб, яким встановлено інвалідність. Так, представник відповідача зазначила, що згідно наказів, виданих протягом 2015 року на відокремлених підрозділах ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» створено робочі місця для працевлаштування інвалідів у загальній кількості 748. Окрім того, протягом 2015 року відповідач надав Павлоградському міськрайонному центру зайнятості звіти про наявність вакансій, складені за формою №3-ПН, а також направляв у 2015 році до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості, Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради, Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів листи щодо сприяння у направленні інвалідів для працевлаштування на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». При цьому з метою працевлаштування інвалідів на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у 2015 році підприємство подавало оголошення про наявність вільних робочих місць для інвалідів до місцевого засобу масової інформації «Вісник шахтаря», зокрема таке оголошення розміщено у випусках №30 (1168) від 29.072015р. - 04.08.2015р. та №44 (1182) від 04.11.2015р. - 10.11.2015р. Відповідачем за направленням Павлоградського міськрайонного центру зайнятості у 2015 році працевлаштовано дві особи із обмеженими фізичними можливостями (Філія «Павлоградське енергопідприємство» та Філія «ПРУМОКС»). При цьому, відповідача стверджує, що відмов у працевлаштуванні безробітних осіб, яким встановлено інвалідіність підприємство не здійснювало. Зважаючи на наведене, відповідач вважає, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» здійснило всі залежні від підприємства заходи з метою працевлаштування інвалідів та не має нести відповідальність за незайнятість створених робочих місць необхідною кількістю інвалідів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступним.

ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» () зареєстровано як юридичну особу Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 21.10.2004р. за №0000145. До складу організаційної структури даного підприємства входить 5 виробничих структурних підпрозділів і 11 філій, які не мають статусу юридичної особи.

ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» перебуває на обліку у Дніпропетровському відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю.

Відповідачем було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ, затвердженого наказом Міністерства праці України від 10 лютого 2007 року № 42 з доповненнями від 12 листопада 2008 року №527.

Згідно рядка № 01 звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 24 120 осіб, з них:

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок №02) становить 389 осіб;

-кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (рядок №03) становить 965 осіб.

Отже, зі змісту даного звіту формально вбачається невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 576 осіб.

З огляду на те, що відповідно до звіту ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", відповідачем самостійно не нарахована та не сплачена сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 59 021 942, 40 грн., позивач звернувся із цим позовом до суду.

В статті 43 Конституції України задекларовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»: з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Разом з тим ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із приписами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, може бути зараховано забезпечення роботою інвалідів на підприємствах, в організаціях громадських організацій інвалідів шляхом створення господарських об'єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.7 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р., порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Порядок №70).

Згідно з пунктом 2 Порядку №70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

01 січня 2013 року набув чинності Закон України "Про зайнятість населення" №5067-VI .

Згідно з ч.2 ст. 14 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI - роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Згідно з п.4 ч.3 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067, роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Так, пунктом 2.1 цього Порядку №316 від 31.05.2013 р. передбачено, що така форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму №3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою №3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).

Отже, в контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття такої (их) вакансії(й).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку № 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" випливає, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Так, обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме:

а) виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць.

б) створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації.

в) забезпечення інших соціально-економічних гарантії, передбачених чинним законодавством.

г) надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

д) звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до позиції колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.02.2010р. по справі № 21-1982во09 - обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування; останнє повинно направляти до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інваліда.

Отже, обов'язок суб'єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів.

В силу положень статті 238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно правового висноку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 грудня 2009 року у справі N 21-2151во09: зарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом N 875-XII заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Отже, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.

В ході судового розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за звітом відповідача форми №10-ПІ у 2015 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік склала 24 120 осіб; штатних працівників, яким встановлена інвалідність, на підприємстві фактично працювало 389 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 965 осіб.

Тобто, підприємством не виконано норматив у працевлаштуванні 576 осіб, яким встановлено інвалідність.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що відповідач протягом 2015 року здійснював ряд заходів з метою виконання нормативу працевлаштування інвалідів, а саме:

-підприємством видано наказ щодо створення робочих місць для інвалідів на 2015 рік №10 від 14.01.2015р.;

- відповідач неодноразово інформував протягом звітного року центр зайнятості про наявність вільних вакансій на підприємстві з наданням відповідної характеристики вакантного місця (звітність форми №3-ПН);

-підприємство зверталось до Павлоградського міськрайонного центра зайнятості, Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради та Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із відповідними пропозиціями щодо працевлаштування бажаючих інвалідів на наявні у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вакансії та направлення інвалідів для здійснення відповідного працевлаштування (листи за вих. №1-9/109, №1-9/110 та №1-9/111 від 16.01.2015р., №1-9/2741 від 28.08.2015р.);

У листі Павлоградського міськрайонного центра зайнятості (вих. №810 від 30.05.2016р.) зазначено, що протягом 2015 року ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та його філіями надано до даного центру зайнятості 175 звітів за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», у яких заявлялись вакансії для працевлаштування інвалідів.

Окрім того, представники ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та філій даного підприємства протягом 2015 року залучались до участі у 5 заходах, проведених Павлоградським міськрайонним центром зайнятості з метою працевлаштування інвалідів.

Згідно із вищевказаним листом Павлоградського міськрайонного центра зайнятості у період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (зокрема на його філіях: Філія «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», Філія «Павлоградське регіональне управління по водопостачанню та очистці каналізаційних стоків» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») за направленням центру зайнятості працевлаштовано 2 безробітні особи, яким встановлено інвалідність. При цьому відмов у працевлаштуванні безробітних осіб з числа інвалідів підприємством не було.

Зі змісту листа Тернівського міського центра зайнятості за вих. №03-22/202 від 08.06.2016р. вбачається, що у період з січня по грудень 2015 року Філією «Учбово-курсовий комбінат» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до зазначеного центру зайнятості надано 12 звітів «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», де була заявлена потреба у працевлаштуванні інвалідів. Також у даному листі зазначено, що протягом 2015 року інвалідам, які перебували на обліку у Тернівському міському центрі зайнятості направлення на заявлену Філією «Учбово-курсовий комбінат» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вакансію не видавались.

При цьому з метою працевлаштування інвалідів на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у 2015 році відповідач також подавав оголошення про наявність вільних робочих місць для інвалідів до місцевого засобу масової інформації «Вісник шахтаря», зокрема такі оголошення розміщено у випусках №30 (1168) від 29.072015р. - 04.08.2015р. та №44 (1182) від 04.11.2015р. - 10.11.2015р.

Вищевикладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативу, встановленого ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а також належне інформування територіального органу зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні до підприємства інвалідів для працевлаштування.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не допущено порушень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а саме: позивачем вчинялись всі залежні від підприємства дії для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Позивачем не надано жодного доказу щодо спростування дій, вчинених відповідачем з метою виконання вимог ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

За змістом ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18 липня 2016 року

Суддя Р.А. Барановський