Справа № 640/12185/16-а
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 Київський районний суд м. Харкова у складі:головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Балан Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної служби МВС України у м. Харкові про визнання дій інспектора поліції при складанні постанови неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

08.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №5 батальйону №4 УНП м. Харкова, Управління патрульної служби МВС України у м. Харкові про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 29.07.2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по пр. Льва Ландау в м. Харкові, він заздалегідь зайняв крайнє ліве положення проїзної частини, у відповідності до ПДР виконував маневр з увімкнутим сигналом повороту на ліво на дозволений сигнал світлофору (зелений) поворот ліворуч проїжджаючи регульоване світлофором та дорожніми знаками перехрестя пр. ОСОБА_3 та пр.Ювілейного. Проїхавши перехрестя на вимогу інспектора поліції був зупинений на пр. Ювілейному навпроти будинку №182, в автомобілі позивач знаходився сам. Після зупинки інспектор поліції повідомив позивачу, що він проїхав вищевказане перехрестя на червоний сигнал світлофору, чим порушив ПДР. Позивач з даним обвинуваченням не погодився, пояснивши інспектору, що він не порушував ПДР, оскільки почав проїзд перехрестя на зелене світло світлофору і повинен був закінчити маневр повороту ліворуч не зупиняючи автомобіль на перехресті у відповідності до п.п.8.7.3 а,в), 10.4, 16.8 ПДР, однак інспектор після того як позивач на його вимогу надав документи на транспортний засіб, посвідчення водія, поліс цивільно-правової відповідальності, пішов до свого автомобіля та через 10-15 хвилин повернувши документи позивачу, ознайомив його з постановою у справі про адміністративне правопорушення, з правом на оскарження даної постанови та строком такого оскарження. Після чого позивач, ознайомившись з відеозаписом, наданим інспектором на його вимогу, дійшов висновку, що при складанні постанови інспектор не врахував, що вказане перехрестя дуже велике і для того щоб подолати перехрестя від світлофору, розміщеного на пр. ОСОБА_3 до світлофора, що розміщений на краю проїжджої частини по пр. Ювілейному необхідно подолати 50 метрів. Крім того, позивач зазначає, що в його діях немає складу правопорушення, в якому його визнано винним, в складеній постанові відсутні належні докази його вини та вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП, у зв'язку з чим просить визнати неправомірними дії інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 при складанні постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №995926 від 29.07.2016 року відносно нього за ч.2 ст. 122 КУпАП та скасувати дану постанову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що вимоги ч.2 ст. 122 КУпАП не порушував, а при складанні постанови було порушено вимоги чинного законодавства.

Відповідач - інспектор роти №5 батальйону №4 УНП м. Харкова лейтенант поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову, просив залишити винесену постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 без змін та вважати її повністю правомірною.

Другий відповідач - Управління патрульної служби МВС України у м. Харкові в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним причину неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, крім іншого необхідно з'ясувати місце та обставини порушення правил зупинки. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як свідчать матеріали справи, постановою інспектора роти №5 батальйону №4 УНП м. Харкова лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 29.07.2016 року на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України (а.с.4).

У постанові вказується, що ОСОБА_1 29.07.2016 року о 07-00 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, по пр. Ювілейному, 32/186 в м. Харкові проїхав на заборонений сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 8.7.3 е ПДР України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, надавши суду докази в обґрунтування своїх доводів, стверджує, що він правила дорожнього руху не порушував, а обставини, викладені в постанові не відповідають дійсності, оскільки він почав проїзд перехрестя на зелене світло світлофору і повинен був закінчити маневр повороту ліворуч не зупиняючи автомобіль на перехресті у відповідності до п.п.8.7.3 а,в), 10.4, 16.8 ПДР та вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП

Судом в судовому засіданні був оглянутий відеозапис, наданий відповідачем, однак, суд звертає увагу на те, що доказів того, що позивач перетнув стоп лінію на мигаючий жовтий або на червоний сигнал світлофору суду не надано. Також, судом при вирішенні даного питання враховані дані, надані відповідачем з КП «Харків-сигнал».

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб*єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд наголошує, що поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, що ним не оскаржено в судовому засіданні, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, суд вважає, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №995926 від 29 липня 2016 року , за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд прикодить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати неправомірними дії інспектора при складанні постанови, постанову в справі про адміністративне правопорушення від 29.07.2016 року в частині притягнення за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати.

З врахування встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховною Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 суд вважає за необхідним зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 11, 94, 99, 159, 160-163, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 при складання постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №995926 від 29.07.2016 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №995926 від 29.07.2016 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, у разі застосування ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя