Справа № 826/12142/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21 жовтня 2016 року 14 год. 20 хв. № 826/12142/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" до ректора Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського Рожка В.І. про визнання протиправними дій, а також з інших питань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" (далі - позивач, ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України") до ректора Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського Рожка В.І. (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та в ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача;

- стягнення із відповідача компенсації витрат на правову допомогу, які із вини відповідача поніс позивач, у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 16 травня 2016 року у розмірі 3700,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відмова відповідача у наданні запитуваних позивачем документів є протиправною з підстав порушення права позивача на доступ та одержання публічної інформації в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано докази, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач звернувся до відповідача із письмовим запитом на інформацію від 13 січня 2016 року №16/1-16, яким просив надати публічну інформацію про вищий навчальний заклад (далі - ВНЗ), яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій нижченаведених документів: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензій на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікату про акредитацію освітньої програми АНЗ; структури ВНЗ; витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; Правил прийому до ВНЗ у 2016 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2016 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2016 році; переліку та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Листом-відповіддю від 29 січня 2016 року №72 Національною музичною академією України імені П.І. Чайковського (далі - ВНЗ) повідомлено позивача про наступне.

Надання належним чином засвідчених копій документів громадським організаціям не визначено чинним законодавством України про освіту. Подібна інформація є службовою інформацією, що й доведено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2012 року №2а-14689/12/2670, а тому не може вважатися публічною інформацією, оскільки згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно п. 2 розділу XX Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2016 році, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 15 жовтня 2015 року №1085, громадські організації можуть звернутися до Міністерства освіти і науки України із заявою про надання їм права вести спостереження за роботою приймальних комісій. Громадські організації, яким таке право надано Міністерством освіти і науки України, можуть направляти на засідання приймальних комісій своїх спостерігачів. Приймальні комісії зобов'язані створити належні умови для присутності громадських спостерігачів на своїх засіданнях, а також надати їм можливість ознайомлення з документами, що надаються членам комісії, до засідання.

Академія надасть можливість ознайомитися із документами, що надаються членам комісії до засідання у випадку, якщо позивачем буде надано дозвіл на право вести спостереження за роботою приймальної комісії щодоумов вступу у 2016 році, який надається Міністерством освіти і науки України.

Тобто, як вбачається з викладеного, позивачу відмовлено у наданні публічної інформації у вигляді відповідних документів тому що, за переконанням ВНЗ, така інформація є службовою інформацією, а не інформацією, яка є предметом суспільного інтересу.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 12, п. 3 ч. 1 ст. 13, ст. 5, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 19, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 22 Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються зокрема особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

З наведених норм Закону вбачається, що розпорядники інформації зобов'язані надавати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 22 Закону.

Досліджуючи у межах спору відповідність сторін ознакам запитувача та розпорядника інформації та наявність підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, суд встановив, що позивач є юридичною особою у формі громадської організації, (), ВНЗ є вищим державним музичним навчальним закладом IV рівня акредитації.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про громадські об'єднання", для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 1, ст. 15, ч.ч. 1, 2 ст. 34 Закону України "Про вищу освіту", вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Повноваження засновника (засновників) щодо управління вищим навчальним закладом визначаються цим та іншими законами України, а також статутом вищого навчального закладу.

Засновник (засновники) вищого навчального закладу або уповноважений ним (ними) орган:1) затверджує статут вищого навчального закладу та за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію; 2) укладає в місячний строк контракт з керівником вищого навчального закладу, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; 3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу достроково розриває контракт із керівником вищого навчального закладу з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту вищого навчального закладу та умов контракту; 4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю вищого навчального закладу; 5) здійснює контроль за дотриманням статуту вищого навчального закладу; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом і статутом вищого навчального закладу.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження керівникові або іншому органу управління вищого навчального закладу.

Безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов'язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом вищого навчального закладу.

Керівник є представником вищого навчального закладу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач у порядку, визначеному Законом, наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації. ВНЗ, у даному випадку в особі відповідача, у свою чергу, є розпорядником публічної інформації як особа, яка виконує делеговані повноваження в частині надання освітніх послуг.

Зі змісту письмового запиту позивача, копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що він оформлений відповідно до вимог ст. 19 Закону.

Відповідачем позивачу відмовлено у наданні публічної інформації з підстав того, що запитувана позивачем інформація є службовою, тобто інформацією з обмеженим доступом. Разом з тим, доказів того, що запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом, відповідачем не надано ні позивачу, ні суду.

Зважаючи на викладене, у ході розгляду справи судом з'ясовано, що запитувана позивачем інформація не є службовою, адже вона не відноситься до інформації, визначеної ч. 1 ст. 9 Закону.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону, до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до ч. другої ст. 6 цього Закону.

Відповідачем суду не надано доказів того, що запитуваній позивачем інформації присвоєно гриф "для службового користування".

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України "Про інформацію", предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Отже, враховуючи викладене, запитувана позивачем інформація пов'язана із вступом до ВНЗ, тобто є інформацією, яка становить суспільний інтерес, адже вона необхідна громадянам для реалізації свого права на освіту, гарантованого Основним Законом, плата за копіювання та друк такої інформації не стягується.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для відмови позивачу у задоволенні його письмового запиту на інформацію відсутні, а тому, дії відповідача, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та в ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача, є протиправними.

Посилання відповідача на судові рішення в адміністративній справі №2а-14689/12/2670 як на доказ правомірності дій відповідача, які оскаржуються у межах даної справи, суд вважає недостатніми, так як у межах в адміністративної справи №2а-14689/12/2670 не досліджувалися обставини, якими обґрунтовано вимоги позивача у даній справі.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення із відповідача компенсації витрат на правову допомогу, які із вини відповідача поніс позивач, у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 16 травня 2016 року у розмірі 3700,00 грн., суд зазначає наступне.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що з метою оскарження у судовому порядку дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу запитуваної ним інформації, 16 травня 2016 року позивач уклав договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н із фахівцем у галузі права ОСОБА_3 (виконавець), відповідно до якого, виконавець зобов'язаний надати позивачу юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу) щодо підготовки та подачі позовної заяви до суду про визнання дій ректора ВНЗ протиправними та відшкодування витрат на юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу), а також здійснення інших процесуальних дій від імені замовника.

Оскільки умови договору виконавцем виконані у повному обсязі, 30 червня 2016 року позивач сплатив виконавцеві 3700,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Позивачем долучено до матеріалів справи: договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 16 травня 2016 року; акт передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги від 29 червня 2016 року; платіжне доручення №43 від 30 червня 2016 року на суму 3700,00 грн. (призначення платежу: переказ коштів на карту Приватбанку НОМЕР_1 ОСОБА_3 згідно договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги від 16 травня 2016 року, сума 3700,00 грн.); виписку позивача з рахунку про операції за 04 липня 2016 року.

Відповідно до норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", із 01 січня 2016 року установлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1378,00 грн.

Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Як вбачається з умов договору від 16 травня 2016 року, вартість послуг становить 3700,00 грн., вартість однієї години роботи становить 370,00 грн. Згідно акту передачі-прийому наданих правових послуг від 29 червня 2016 року, загальна кількість годин обслуговування становить 10 годин.

Оскільки у матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу, у розмірі 3700,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" до ректора Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського Рожка В.І. про визнання протиправними дій, а також з інших питань є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 90, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2. Визнати протиправними дії ректора Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського Рожка В.І., що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" від 13 січня 2016 року №16/1-16 та у ненаданні запитуваної інформації на вказаний запит.

3. Стягнути із Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського (; місцезнаходження: 01001, м. Київ-1, вул. Архітектора Городецького, 1-3/11) на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" (; місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А) витрати, понесені нею на правову допомогу, у розмірі 3700,00 грн. (три тисячі сімсот гривень 00 копійок).

4. Присудити на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" () здійснений нею судовий збір у розмірі 1450,00 грн. (одна тисяча чотириста п'ятдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин