Справа № 826/25864/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2016 року № 826/25864/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Кобилянського К.М., Мазур А.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (змінено назву - Публічне акціонерне товариство «СБЕРБАНК», надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Відповідач) про визнання неправомірною та скасувати Постанову ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження; визнання неправомірною зі сторони відповідача бездіяльність, що виразилась в несвоєчасному направленні на адресу позивача Постанови ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що державним виконавцем всупереч вимогам законодавства прийнято постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження, без з'ясування всіх обставин. Крім того, Позивач наголошує, що Відповідачем несвоєчасно на адресу Позивача було надіслано постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження.

Представником відповідача надано Суду матеріали виконавчого провадження та письмові пояснення, в яких зазначено, що на даний час відкрито виконавче провадження по виконавчому напису №2107, який видано 20.04.2015 р. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Верполькою О.В.

Представниками сторін надано суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» подало 27.10.2015 року до Державної виконавчої служби України заяву про відкриття виконавчого провадження та вчинення дій по примусовому виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 20 квітня 2015 року за реєстровим №2107 по зверненню стягнення на майно боржника з метою стягнення 13 345 286, 60 доларів США.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом Олександром Олександровичем 03.11.2015 року винесено Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №49263771.

Листом від 04.11.2015 р. №49263771/20.1-142/12 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом Олександром Олександровичем направлено на адресу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та оригінал виконавчого документа.

Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» 16.11.2015 р. отримано лист від 04.11.2015 р. №49263771/20.1-142/12, який надісланий державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом Олександром Олександровичем.

Протиправність, на думку позивача, постанови про відмову у відкритті, а також факт несвоєчасного надіслання рішення стало підставою для звернення до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання неправомірною та скасування Постанову ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал Олександр Олександрович про відмову у відкритті виконавчого провадження, Суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 2 названої статті до виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою серед іншого віднесені виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Разом з тим, статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, за відсутності вищезазначених підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом досліджено матеріали виконавчого провадження, які містяться в матеріалах справи та встановлено, що державний виконавець, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, посилався на те, що назва документу не відповідає вимогам статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконавчий документ містить назву: «-чий напис».

Відповідно до пункту 4 глави 16 вказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок) виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали.

Судом досліджено матеріали виконавчої справи та встановлено, що Позивачем при поданні до Державної виконавчої служби України заяви від 27.10.2015 року було подано оригінал документу, який містив назву: «-ЧИЙ НАПИС», вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 20 квітня 2015 року за реєстровим номером №2107.

Позивач зазначає, що виконавчий напис, який подавався до виконання не вміщувався на документі, заборгованість (договір застави), тому його вчинення розпочато на цьому документі (на останній сторінці договору застави міститься напис «виконав-») продовжені на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа, а оскільки він продовжений - то на ньому (на початку) продовжено назву виконавчого документу, а саме - вчинено напис «-ЧИЙ напис».

З матеріалів справи вбачається, що дійсно Позивачем при поданні до виконавчої служби виконавчого документу, останній не містив повного найменування документу, який підлягає виконанню.

Суд звертає увагу, що Позивач сам наголошує на тому, що попередній аркуш, на якому було вчинено надпис «виконав-» було подано разом зі скаргою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Пунктом 5 глави 16 Порядку, зазначено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що в даному випадку Позивачем не було подано в повному обсязі документів до державної служби, а саме: Договір застави від 14.09.2011 р. (стор. 28), на якому містився напис «виконав-», що в свою чергу свідчить про обґрунтованість прийняття Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом Олександром Олександровичем постанови ВП 49263771 від 03.11.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки подані документи не містили всіх обов'язкових реквізитів (повну назву документу, який підлягає виконанню).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання неправомірною та скасування Постанови ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія Постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2015 р. ВП №49692485 на підставі виконавчого напису №2107 від 20.04.2015 р., який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.

В частині позовних вимог щодо визнання неправомірною зі сторони відповідача бездіяльність, що виразилась у несвоєчасному направленні на адресу Позивача Постанови ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження, Суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

В матеріалах справи міститься копія конверту, з якого вбачається, що Постанова ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження надіслана на адресу Позивача 12.11.2015 р., а отримана останнім - 16.11.2015 р.

Судом встановлено, що Відповідачем в порушення вимог законодавства надіслано на адресу Позивача Постанову ВП 49263771 від 03.11.2015 року не наступного дня (04.11.2015 р.), а через 8 днів (12.11.2015 р.).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання неправомірною зі сторони Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України бездіяльність, що виразилась в несвоєчасному направленні на адресу Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» Постанови ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 122, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що виразилась в несвоєчасному направленні на адресу Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» Постанови ВП 49263771 від 03.11.2015 року Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала Олександра Олександровича про відмову у відкритті виконавчого провадження.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

4. Стягнути з Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок державних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» () судові витрати в розмірі 1218 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді К.М. Кобилянський

А.С. Мазур