Справа № 199/8478/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року м. Київ К/800/9004/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Загороднього А.Ф., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Громадської Організації «Запорізька Незалежна Регіональна Правозахисна Організація» в інтересах її члена ОСОБА_4 до Головного лікаря Комунального Закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Громадської Організації «Запорізька Незалежна Регіональна Правозахисна Організація» в інтересах її члена ОСОБА_4 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Громадська Організація «Запорізька Незалежна Регіональна Правозахисна Організація» в інтересах її члена ОСОБА_4 звернулася з позовом до Головного лікаря Комунального Закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 в якому просила визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати останнього утриматися від вчинення дій щодо ненадання відповідей на запити позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що відповідач, здійснюючи розгляд інформаційних запитів, порушив законодавства і її права, а тому просила задовольнити позов.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2014 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено на підставі абзацу 2 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали, якою скаргу залишено без руху.

Проте, до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2014 року апеляційну скаргу Громадської організації залишено без руху з підстав, передбачених вищезазначеною процесуальною нормою, оскільки скаржник пропустив строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції і підстави пропуску цього строку, вказані у заяві, визнані неповажними.

Скаржнику надано строк 30 днів з моменту отримання вказаної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги і зазначення інших підстав для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, а також роз'яснено наслідки невиконання вимог ухвали.

При цьому, варто наголосити на тому, що порядок обчислення процесуальних строків встановлено статтею 103 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом частини 1 якої, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У даному випадку, подією, з якою пов'язано початок перебігу процесуального строку, встановленого судом, є отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Разом з тим, дійшовши висновку про невиконання скаржником вимог ухвали судді від 31 жовтня 2014 року апеляційний суд не перевірив факт одержання позивачем цієї ухвали і не встановив момент її отримання Громадською організацією.

Тобто, часові межі початку і закінчення перебігу встановленого судом процесуального строку не визначено, не міститься таких даних і у матеріалах справи.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду не вказано, протягом якого строку, із зазначенням відповідних календарних дат і посиланням на відомості щодо моменту отримання позивачем ухвали про залишення скарги без руху, скаржнику необхідно було виконати вимоги такої ухвали.

При цьому, апеляційний суд не пересвідчився у тому, чи взагалі скаржником була одержана ухвала судді від 31 жовтня 2014 року і не визначив момент, з настанням якого починається перебіг 30-ти денного процесуального строку, передбаченого частиною 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України і встановленого судом.

Більше того, відповідно до інформації, яка міститься у листі апеляційного суду від 12 лютого 2015 року № 199/8478/14 (2а/199/219/14)/935/15 за результатами службового розслідування було встановлено відсутність доказів направлення судом копії ухвали цього ж суду від 31 жовтня 2014 року у цій справі на адресу скаржника, про що 6 лютого 2015 року складено відповідний акт.

З огляду на викладене, висновок апеляційного суду про закінчення у даному випадку встановленого процесуального строку для виконання позивачем вимог ухвали судді про залишення скарги без руху є передчасним, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції не забезпечив можливості скаржнику належним чином реалізувати надане йому право апеляційного оскарження судового рішення, а тому його висновок про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у даній справі є таким, що не ґрунтується на дотриманні норм процесуального права.

Вищезазначене призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для провадження розгляду.

За правилами частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Громадської Організації «Запорізька Незалежна Регіональна Правозахисна Організація» в інтересах її члена ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: А.Ф. Загородній

М.М. Заїка

М.І. Мойсюк