Справа № 815/4050/16
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2016-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4050/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

секретаря Ходжаяна А.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) про стягнення грошових сум,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) (далі ПВК№51), у якому позивач просила: - визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині виплати грошового забезпечення при звільненні; - стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 30.10.2015 року по 24.11.2015 року в сумі 3218 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 19.09.2013 року проходила службу у ПВК№51, остання посада - старший інспектор відділу по роботі з персоналом. 30.10.2015 року вона була звільнена зі служби за власним бажанням (п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою КМУ від 29 липня 1991 року № 114 - далі Положення №114 ), ст. 38 КЗпП України.

Проте відповідач в день звільнення у порушення ст.116 КЗпП України, п.1.14, 20.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженою наказом Державного Департаменту України з питань виконання покарань №222 від 07.10.2009 року (далі Інструкція №222) не здійснив виплату всіх належних їй сум, повний розрахунок був здійснений з нею лише 24.11.2015 року, тобто з затримкою на 25 днів.

Відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплати їй середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, що складає на думку позивача 3218грн., оскільки середньоденний заробіток за період травень-жовтень 2015 року за її розрахунком склав 128,76грн.

Вона подала позов до Малиновського районного суду міста Одеси, рішенням якого від 23.02.2016 року її позов був задоволений, стягнуто на її користь 3218,00грн., але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016 року рішення скасовано, провадження по справі закрито у звязку з тим, що справа підлягає розгляду не в порядку цивільного судочинства, а в порядку адміністративного судочинства.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

02.09.2016 року до суду надійшли заперечення ПВК№51 (а.с.23-28), в яких вимоги ОСОБА_1 вважав безпідставними та зазначив, що проходження служби в Державній кримінально - виконавчій службі України регламентовано Положенням №114, а не КЗпП України. Практика по розгляду справ щодо проходження служби в органах поліції (раніше внутрішніх справ) свідчить про те, що проходження служби в цих органах регламентовано спеціальним законодавством та КЗпП України не поширюється на ці правовідносини.

Крім того, порядок виплати грошового забезпечення особам Державної кримінально-виконавчої служби України регламентований Інструкцією №222, згідно з якою грошове забезпечення виплачується за поточний місяць - раз на місяць у період з 20 до 25 числа. Виплата грошового забезпечення за перерахунками у зв'язку з присвоєнням чергового спеціального звання, призначення на іншу посаду, зміною розміру надбавки за вислугу років та на інших підставах здійснюється у саме цей термін. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу до дня отримання (включно) наказу про звільнення зі служби, але не більше ніж за п'ять діб з дня отримання наказу про звільнення.

Премія відповідно до п.8.3 Інструкції №222 виплачується разом з виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць. Розмір премій встановлюється на підставі поданих рапортів начальників структурних підрозділів щодо преміювання і затверджуються начальником органу або установи на балансових комісіях установи.

ОСОБА_1 була звільнена з 30.10.2015 року наказом Управління від 29.10.2015 року №87о/с, але 22.10.2015 року ОСОБА_2 було нараховане та виплачене грошове забезпечення за жовтень місяць, тобто до дня звільнення (як за повний місяць).

У листопаді місяці був зроблений перерахунок ОСОБА_2, з урахуванням 2-х діб перевикористаної чергової відпустки за 2015 рік та за 1 день переплати (а саме 31.10.2015р.), а також виплачена премія за жовтень місяць відповідно до протоколу проведення засідання балансової комісії установи. На підставі наказу Управління було видано наказ ПВК №51 від 05.11.2015 року № 93 о/с про утримання з ОСОБА_1 у звязку з її звільненням коштів за 2 доби перевикористаної чергової відпустки за 2015 рік. Грошове забезпечення ОСОБА_2 за жовтень відповідно до Інструкції №222 було виплачене 22.10.2015 року, тобто вчасно, а премія згідно п. 8.3 Інструкції №222 - 22.11 2015 року

Також в запереченнях зазначено, що розрахунок середнього заробітку та розмір виплат зроблений ОСОБА_2 зроблений нею спираючись лише не особисту думку і суперечить «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» затвердженому Постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1266, п.3 якого встановлений порядок розрахунку середньоденної заробітної плати та розрахунковим періодом є 12 календарних місяців.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених в запереченнях, але не заперечували, що середньомісячне забезпечення повинно розраховуватися за правилами, визначеними Постановою КМУ №100 від 0802.1995 року, та надали у судовому засіданні на виконання ухвали суду довідку про середньомісячне грошове забезпечення позивача на час звільнення, а також розрахунково-платіжні відомості за серпень та вересень 2015 року щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 з 19.09.2013 року проходила службу у ПВК №51, остання посада - старший інспектор відділу по роботі з персоналом (а.с.7-9).

11.09.2015 року ОСОБА_1 подала рапорт начальнику Управління ДПтС України в Одеській області про звільнення зі служби за власним бажанням у звязку з низьким фінансовим забезпеченням, відсутністю службового житла (а.с.44).

27.10.2015 року до Управління ДПтС України в Одеській області керівництвом ПВК №51 надано подання до звільнення з Державної пенітенціарної служби України у запас за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення №114 ОСОБА_1 (а.с.43)

Наказом Управління №87о/с від 29.10.2015 року ОСОБА_1 звільнена зі служби у запас за власним бажанням (п.64 «ж» Положення №114) з 30.10.2016 року (39-40).

Грошове забезпечення у розмірі 2586,64 грн. за жовтень 2015 року ОСОБА_1 було зараховано на її картку 22.10.2015 року (а.с.52-56).

Наказом ПВК №51 від 05.11.2015 року №93 о/с у звязку зі звільненням ОСОБА_1 з 30.10.2015 року вирішено утримати кошти за дві доби перевикористаної відпустки за 2015 рік (підстава наказ Управління ДПтС України в Одеській області№87о/с від 29.10.2015 року (а.с.41-42).

Згідно розрахунково-платіжної відомості №461 від 22.11.2015 року за листопад 2015 року ОСОБА_1 нарахована премія та здійснено утримання відповідно до наказу та зараховано на картку 225,84грн. 24.11.2015 року (а.с.10, 46-50).

Таким чином остаточний розрахунок з ОСОБА_1 у звязку з її звільненням здійснений 24.11.2015 року.

Позивач вважаючи, що її права порушені звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом про стягнення компенсації за затримку остаточного розрахунку. Постановою суду від 23.02.2016 року її позов задоволено, стягнуто на її користь 3218,00грн., але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.07.2016 року рішення скасовано, провадження по справі закрито у звязку з тим, що справа підлягає розгляду не в порядку цивільного судочинства, а в порядку адміністративного судочинства (а.с.13-19).

Частиною 3 ст.72 КАС України щодо підстав звільнення від доказування визначено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторонами визнано, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1, яка була звільнена зі служби з ПВК №51 з 30.10.2015 року, був здійснений 24.11.2015 року шляхом нарахування на її картку 225,84грн.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, відповідно до вказаних норм відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки розрахунку з 30.10.2015 року по 24.11.2015 року.

Представник відповідача стверджує, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як норми КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини його з позивачем, оскільки проходження служби в Державній кримінально - виконавчій службі України регламентовано спеціальним законодавством, а саме згідно з ч.5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально - виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань (в редакції від 11.06.2015 року, яка діяла на час звільнення ОСОБА_2 зазначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ). Відповідно на думку представника відповідача спірні правовідносини регламентовані лише Положенням №114, Інструкцією №222, а не КЗпП України, норми якого не можуть бути застосовані в спірних правовідносинах.

Виходячи з положень ст. 23 Закону України «Про державну кримінально - виконавчу службу України» доводи позивача про наявність спеціальних правових норм, що регламентують проходження служби у Державній пенітенціарній службі України є правомірними.

Проте суд не приймає до уваги зазначені доводи представника відповідача як на відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно з п.1.1 Інструкції №222 ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - кримінально-виконавча служба).

Пунктом 1.4 встановлено, що грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.1.7 посадові оклади, оклади за спеціальними званнями, підвищення посадових окладів, надбавки та доплати особам рядового і начальницького складу виплачуються: - з дня підписання наказу про призначення, зарахування, присвоєння, установлення, якщо інша дата не зазначена в наказі; - до дня підписання наказу про звільнення з посади, відрахування, закінчення навчання або про скасування встановлених надбавок та доплат (крім окремих випадків, передбачених у пунктах 11, 12 та 15 цієї Інструкції), якщо інша дата не вказана в наказах.

Розділом 17 Інструкції регламентований порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу в разі звільнення зі служби. Зокрема, п.17.1 встановлено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу - до дня отримання (включно) органом або установою наказу про звільнення зі служби, але не більше ніж за п'ять діб з дня отримання наказу про звільнення (з урахуванням пунктів 17.2 - 17.4 цієї Інструкції).

Пункти 17.2,17.3 встановлюють особливості виплати грошового забезпечення у разі необхідності здавання (передавання) справ, а також осіб, які на час отримання наказу перебувають на на лікуванні в лікувальній установі чи у відпустці .

Згідно з п.17.4, п.17.5 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, яким при звільненні зі служби чергова відпустка за поточний рік не надавалась, до звільнення, на їхнє бажання, на підставі довідки кадрового апарату надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку відповідно до законодавства. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби, за невикористані ними дні щорічної відпустки за всі попередні роки та невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація виходячи з грошового забезпечення (окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення), яке зазначені особи отримували на день звільнення.

Таким чином, зі змісту вищезазначених положень Інструкції №222 підставою для припинення виплати грошового забезпечення є день підписання наказу про звільнення. При цьому положення Інструкції щодо можливості надання відпуски невикористаної особою, яка звільняється, або виплаті їй компенсації свідчить проте, що установа повинна до звільнення особи вирішити всі питання щодо здійснення з нею розрахунку.

Проте видання відповідачем після звільнення позивача наказу №51 від 05.11.2015 року №93 о/с про утримати кошти за дві доби перевикористаної відпустки за 2015 рік з посиланням на наказ Управління ДПтС України в Одеській області№87о/с від 29.10.2015 року про звільнення позивача свідчить про нездійснення вказаного остаточного розрахунку з позивачем, у тому числі нарахування та виплати їй премії. Ці обставини підтверджуються складанням розрахунково-платіжної відомості №461 від 22.11.2015 року за листопад 2015 року щодо ОСОБА_1, згідно якої їй нарахована премія та здійснено утримання відповідно до наказу та зараховано на картку 225,84грн. 24.11.2015 року.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що виплата грошового забезпечення у вигляді премії позивачу після її звільнення є правомірною, оскільки відповідно до п.8.3 Інструкції №222 щодо виплати премії особам, які проходять службу, разом з виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць. Суд вважає, що вказані загальні норми щодо здійснення виплат особам, які знаходяться на службі, не можуть бути підставою для не здійснення своєчасного розрахунку з особою, яка звільняється. Здійснення такого розрахунку при звільненні службовця є лише питанням організації роботі осіб відповідальних за здійснення своєчасного та повного розрахунку щодо особи, яка звільняється.

У звязку з цим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині виплати належного їй грошового забезпечення при звільненні.

При цьому суд враховує ту обставину, що позивач звернувся з рапортом про звільнення за власним бажанням заздалегідь - 11.09.2015 року, а подання до Управління на її звільнення відповідачем направлено 27.10.2015 року.

Крім того, відповідач не надав будь-яких документів, які свідчать про письмове повідомлення позивача про розрахунок належних їй сум, або які повинні бути у неї утримані, як переплата.

Надання такого повідомлення встановлено ст.16 КЗпП України. Інструкція №222 питання щодо надання працівнику розрахунку сум, які підлягають йому виплаті у звязку зі звільнення не регламентує. Також в Інструкції відсутні положення щодо можливості розрахунку з особою, яка звільняється, протягом місяця з урахуванням виплат грошового забезпечення за поточний місяць - раз на місяць у період з 20 до 25 числа, а також не встановлена відповідальність установи у разі несвоєчасного розрахунку з особою, яка звільняється.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню загальні норми щодо спірних трудових відносин, а саме ст.116,117 КЗпП України.

При цьому суд керується принципом законності, встановленим ст.9 КАС України, у тому числі щодо застосування аналогії закону та аналогії права, а також положеннями ст.8 КАС України щодо верховенства права. Зокрема відповідно до ч.4 ст.8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотиві неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні позивача, то суд вважає, що вказаний розрахунок позивачем здійснений не вірно, а саме з розрахунку отриманого, а не нарахованого грошового забезпечення.

Для розрахунку середньоденного заробітку необхідно застосувати Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою КМУ №100 від 0802.1995 року, які застосовується у випадках встановлених п.1 Порядку, у тому числі - інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з п.2 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивач звільнена зі служби з 30.10.2015 року для розрахунку середньоденного заробітку необхідно взяти повні два останні місяця роботи, що передують даної події, а саме серпень та вересень 2015 року.

Згідно з п.1.11 Інструкції №222 при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожен календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.

Також згідно наданих до суду розрахунково-платіжних відомостей №482 за серпень 2015 року, №483 за вересень 2015 року позивачу нараховувалось грошове забезпечення за календарні дні.

З урахуванням цих обставин суд дійшов до висновку, що для застосування п.8 Порядку №100, середньоденний заробіток позивача необхідно визначити діленням нарахованої заробітної плати за два місяця (календарні дні) на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунково-платіжною відомості №482 за серпень 2015 року позивачу нараховано 3026,98грн. за 31 календарний день, №483 за вересень 2015 року 3078,22грн. за 30 календарних днів.

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 100,09грн. (6105,20грн.:61).

Розрахунок з позивачем при її звільнені затриманий з 30.10.2015 року по 24.11.2015 року (25 календарних днів, що складає 2502,25 грн. (100,09 грн. х25).

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині виплати належного їй грошового забезпечення при звільненні, стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 30.10.2015 року по 24.11.2015 року у сумі 2502,25 грн (без відповідних належних відрахувань відповідно до діючого законодавства).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) про стягнення грошових сум задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) в частині розрахунку та виплати належного ОСОБА_1 грошового забезпечення при її звільненні.

Стягнути з Південної виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№51) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 30.10.2015 року по 24.11.2015 року у сумі 2502,25грн. (без відповідних належних відрахувань відповідно до діючого законодавства).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Катаєва Е.В.