Справа № 814/1929/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

18 жовтня 2016 року Справа № 814/1929/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лебедєвої Г.В.

при секретарі Єрзікову О.М.

за участю: представник позивача ОСОБА_1 (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 05.10.2015 р. № 000087/12-21,-

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 05.10.2015 р. № 000087/12-21.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.01.2016 р. по справі № 814/4028/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. постанову суду першої інстанції скасовано, а позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій від 05.10.2015 р. № 000087/12-21.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.09.2016 р. рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 03.10.2016 р. справу № 814/1929/16 прийнято до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач, застосовуючи до неї фінансові санкції, діяв у спосіб, що не передбачений Податковим кодексом України, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідач під час попереднього розгляду справи свої заперечення (а. с. 21) обґрунтовував наявністю в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі Закон № 481), що зафіксовано в акті перевірки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги і просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, будь-яких додаткових доказів чи заперечень не надав.

У судовому засіданні 18.10.2016 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.08.2015 р. посадовими особами Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі наказу від 18.08.2015 р. № 129 (а. с. 7) та направлень на проведення фактичної перевірки від 18.08.2015 р. № 56 і № 57 (а. с. 27-28), з метою контролю за дотриманням ФОП ОСОБА_2 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача - бару, розташованого за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр-т Курортний, 33/1.

За результатами перевірки складено Акт від 19.08.2015 р. № 16/14-07/НОМЕР_1 (а. с. 9-11), в якому встановлено факт реалізації пива "Чернігівське Біле" вартістю 20,00 грн. в невизначеному для цього місці торгівлі (навіс з літнім майданчиком), чим порушено вимоги ст. 15-3 Закону № 481.

Перевірка проводилася в присутності позивача, яка відмовилась від отримання матеріалів перевірки та їх підписання, про що були складені відповідні акти (а. с. 25-26).

05.10.2015 р. на підставі акту перевірки від 19.08.2015 р. № 16/14-07/НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області прийнято рішення № 000087/12-21, яким відповідно до приписів ст. 17 Закону № 481 до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 6800 грн.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач оскаржила його до суду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.01.2016 р. по справі № 814/4028/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 р. постанову суду першої інстанції скасовано, а позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій від 05.10.2015 р. № 000087/12-21.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.09.2016 р. рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи (ч. 5 ст. 227 КАС України).

Суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий судовий розгляд, виходив з того, що судами поза увагою залишено те, що для надання послуг з харчування біля стаціонарного (капітального) закладу ресторанного господарства на відкритому повітрі (під тентами, на верандах, у павільйонах легкого типу) може функціонувати майданчик для харчування, проте його розміщення обов'язково оформлюється дозвільною документацією, наявність якої судами не перевірялась, відповідно не надавалась юридична оцінка.

Надаючи належну правову оцінку суд виходив з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом № 481.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів, безпосередньо громадянами та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20м2, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 481 передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Суб'єкти господарювання, які здійснюють виробництво та торгівлю алкогольними напоями, повинні дотримуватися законодавчо встановлених правил здійснення зазначеної діяльності, а у разі їх порушення, нести відповідальність, передбачену Законом № 481.

Згідно ст. 15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися субєктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

У відповідності до ст. 15-3 Закону № 481 забороняється продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Таким чином, право субєкта господарювання на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у конкретно визначеному місці торгівлі закон ставить у залежність від наявності у нього ліцензії, в якій має бути прямо зазначено адресу такого місця торгівлі.

Продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі - це факт здійснення реалізації алкогольних напоїв у місцях, на право торгівлі в яких у субєкта господарювання відсутня ліцензія, або якщо такі місця не внесені до наявних у підприємства ліцензій.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності відповідно до ст. 17 Закону № 481.

Так, відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 за порушення вимог статті 15-3 цього Закону, а саме: продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 6800 гривень.

Судом встановлено, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність по пр. Курортному, 33/1 с. Коблево в орендованому приміщенні готелю "Перлина", на другому поверсі якого розміщено кафе-бар.

Крім того, в користуванні позивача перебуває літній майданчик на першому поверсі, що підтверджується додатковою угодою №1 від 01.06.2015 року до договору оренди частини нежитлового приміщення від 13.05.2015 року.

Позивач отримала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями зі строком дії до 31.05.2016 р., в якій місцем здійснення діяльності вказано пр. Курортний, 33/1 (бар) с. Коблево. Всі розрахунки проводяться на другому поверсі в приміщенні бару, де і пробиваються чеки по РРО.

На підтвердження вищевикладеного, позивачем було надало ліцензію від 28.05.2015 р. серії АЕ № 632187 і договір оренди нежитлового приміщення від 13.05.2015 р. № 1 (а. с. 71-72, 73-74).

Враховуючи ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.09.2016 р., суд запропонував позивачу надати дозвільну документацію на розміщення літнього майданчика. На виконання вимог суду позивач надала додаткову угоду від 01.06.2015 р. № 1 до договору оренди нежитлового приміщення від 13.05.2015 р., на підставі якої отримала в користування ще й літній майданчик на пляжі готельного комплексу "Перлина" за адресою: пр. Курортний, 33/1 с. Коблево, Березанський район, Миколаївська область. Крім того, суду надано паспорти привязки від 04.06.2014 р. і погодження роботи обєктів торгівлі від 19.06.2015 р.

Фактично спір між сторонами зводиться до того, чи є літній майданчик визначеним для торгівлі місцем.

З досліджених матеріалів та встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки позивач здійснює торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії в орендованому приміщенні із застосуванням РРО. При проведенні спеціалістами відповідача контрольної закупки, їм видано чек на суму придбаного товару (а. с. 28). Місцем здійсненні підприємницької діяльності позивача є пр. Курортний, 33/1 с. Коблево, Березанський район, Миколаївська область. Вказана адреса зазначена в ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, договорі оренди та додатковій угоді до нього, чеку.

Асортимент алкогольних напоїв і касовий апарат розміщені на другому поверсі в приміщенні бару, саме там і здійснюються розрахункові операції, а, отже, і реалізація товару. Таким чином, за визначенням ст. 1 Закону № 481 місцем торгівлі є приміщення бару на другому поверсі орендованого приміщення готелю "Перлина". Споживання ж придбаного алкоголю може здійснюватися на літньому майданчику, який розташований окремо від основного приміщення, на пляжі.

З диспозиції ст. 15-3 Закону 481 вбачається, що відповідальність для субєкта господарювання наступає саме за продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Однак у ході судового розгляду справи встановлено, що придбане перевіряючими пиво продане у визначеному для цього місці торгівлі приміщенні бару, а не на літньому майданчику.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що, оскільки позивач 19.08.2015 р. здійснювала торгівлю пивом за адресою місця торгівлі, яка зазначена у виданій відповідачем ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, то позивачем не було порушено приписи ст. 15-3 Закону № 481, як було зазначено в акті перевірки від 19.08.2015 р. № 16/14-07/НОМЕР_1, що, відповідно, виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 9, ч. 2, ст. 17 цього Закону в розмірі 6800 гривень.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

В свою чергу, позивач довела протиправність прийнятого відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій від 05.10.2015 р. № 000087/12-21.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанцію про сплату судового збору в сумі 487,20 грн. (а. с. 4), що й підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 7-9, 14, 70-72, 79, 86,128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 05.10.2015 р. № 000087/12-21 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області про застосування фінансових санкцій від 05.10.2015 р. №000087/12-21 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Судові витрати в сумі 487, 20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 19 жовтня 2016 року

Суддя Г.В. Лебедєва