Справа № 640/9032/16-а
Суддя: Золотарьова Л. І.
Дата ухвалення: 2016-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/9032/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Харкові, інспектора ПП роти №2 батальйону №3 УПП ДПП у м. Харкові ОСОБА_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати дії службової особи молодшого лейтенанта поліції щодо притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними; скасувати Постанову ПС1 №940759 від 29.05.2016 року інспектора поліції про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.05.2016 року інспектором Капустяном С.В. винесена Постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 940759, згідно з якою його було притягнуто за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, 29.05.2016 року, керуючи автомобілем не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вважає, що вказана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП. Оскільки інспектор прямо порушив процедуру складання протоколу, а також перевірки страхового поліса, то цей протокол є незаконним, а отже, він не має юридичної сили.

Патрульні не мали права зупиняти його автомобіль, якщо він не порушував правила дорожнього руху.

Інспектор машини патрульної поліції за допомогою проблискового маяку та включення повороту показав необхідність зупинки в зоні дії знаку ПДР 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив правила дорожнього руху та спричинив аварійні обставини. Законом України визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор має право запросити, а водій зобов'язаний надати страховий поліс. В будь-яких інших ситуаціях, перевірка страхового полісу є незаконною. Протокол він не підписував, оскільки інспектор не надав його для ознайомлення, а також не надав копію постанови. Інспектором не були роз'яснені права. Поняті, що зазначені в протоколі, підписали протокол без його присутності. Підчас передачі інспекторові документів для ознайомлення: технічного паспорту на автомобіль, посвідчення водія, він упустив страховий поліс, і він потрапив між сидінням та підлокітником. Позивач запропонував інспектору поліції почекати, поки він дістане поліс, але інспектор відмовився. Він надав для огляду талон страхування цивільної відповідальності, але інспектор не прийняв його до уваги.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог.

Відповідачі не зявилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №940759 від 29.05.2016 року, складеної інспектором ПП роти №2 батальйону №3 УПП ДПП у м. Харкові ОСОБА_2, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

У зазначеній постанові вказується, що 29.05.2016 року о 01:25 год. ОСОБА_1 рухався по вул. Сумській, 128в, у м. Харкові з вимкненим світлом фар ближнього світла, чим порушив п. 19.1 «а» ПДР України, при перевірці документів не мав при собі поліс обовязкового страхування наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 «ґ» ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч. 1 ст. 69 КАС України).

Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, Законом від 14.07.2015 № 596-VIII встановлено, що в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не повинен складатися, тому відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, яке не передбачає складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з пояснень позивача та позовної заяви, останній незгодний з оскаржуваною постановою у звязку з тим, що поліс страхування у нього був, однак надати його не зміг, оскільки підчас передачі інспекторові документів інших документів на автомобіль, він упустив страховий поліс, який потрапив між сидінням та підлокітником.

При цьому на підтвердження цих обставин позивачем не надано жодних доказів.

З наданого позивачем відеозапису з приводу розвитку подій правопорушення 29.05.2016 року вбачається, що позивач висловлює свою незгоду з приводу того, що поняті нібито не бачили, як він (позивач) відмовився від надання полісу страхування. При цьому сам факт порушення ПДР щодо не ввімкнення світла фар, що стало причиною зупинки, позивачем не оспорювався. Весь час на відео позивач посилався лише на той, факт, що поняті особисто у нього нічого не питали. Однак, при цьому позивачем так і не було надано страховий поліс страхування. Зокрема, позивач зазначав, що страховий поліс впав між сидінням та «торпедою» в салоні автомобіля. Однак, на підтвердження цих доводів позивачем ніяких доказів не надано, як і не надано доказів того, що якби поліс і впав в салоні автомобіля, то його неможливо було дістати та предявити інспектору.

Таким чином, позивачем не було спростовано факт того, що він при керуванні автомобілем та зупинці його 29.05.2016 року інспектором поліції мав при собі страховий поліс.

В даному випадку, враховуючи обєктивну сторону правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, саме на позивача покладається обовязок довести наявність у нього страхового полісу при порушенні ПДР України.

Сам по собі факт взагалі наявності страхового полісу не свідчить про відсутність складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки страховий поліс повинен бути у водія в момент керування транспортним засобом у разі порушення водієм правил дорожнього руху.

При цьому, на відеозаписі видно, що інспектор пропонує позивачу розписатися про отримання постанови від 29.05.2016 року, яку інспектор надасть за умови проставлення позивачем про це підпис, та розяснив, що у разі відмови в підписі, то постанова буде надіслана поштою на адресу позивача, на що останній відповів «добре, надсилайте». Тому порушень у вказаних діях інспектора, які б були підставою для скасування постанови, не вбачається.

Відповідно до п. 19.1 «а» ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Позивач висловлює незгоду лише з приводу ненадання страхового полісу, однак з приводу порушення ним п. 19.1 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 2 ст. 122 КУпАП, заперечень позивача не було, що також підтверджується наданим позивачем відеозаписом.

Суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов'язок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст.71 КАС України).

У звязку з цим, суд приходить до висновку про підтвердження наявності події та складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 ґ ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.4 ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Таким чином, водій зобовязаний на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у разі складання протоколу щодо порушень правил дорожнього руху, тобто у разі порушення водієм правил дорожнього руху.

Враховуючи, що позивачем було порушено п. 19.1 «а» ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, то відповідач мав законні підстави вимагати у позивача предявити страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, позивач при перевірці документів не мав при собі поліс обовязкового страхування наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У звязку з цим, відповідач правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Посилання позивача на те, що патрульні не мали права зупиняти його автомобіль, суд до уваги не приймає, оскільки причиною запинки було порушення позивачем п. 19.1 «а» ПДР України.

Посилання позивача на те, що інспектор показав необхідність зупинки в зоні дії знаку ПДР 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив правила дорожнього руху та спричинив аварійні обставини, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження цих доказів не надано, жодних доказів. Крім того, вказані обставини не спростовують факт порушення позивачем вимог п. 19.1 «а», п. 2.1 «ґ» ПДР України.

З приводу посилання позивача щодо ненадання йому для ознайомлення з протоколом, то в інспектор відповідно до ч. 3 ст. 254, ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 258 КУпАП не зобовязаний складати протокол.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дії службової особи молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо притягнення до адміністративної відповідальності протиправними та скасування Постанову ПС1 №940759 від 29.05.2016 року інспектора поліції про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення - задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ст. ст. 8, 11, 69, 71, 159, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Харкові, інспектора ПП роти №2 батальйону №3 УПП ДПП у м. Харкові ОСОБА_2 про скасування постанови у справі - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий