Справа № 2а/0270/4187/11
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2011-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. Справа № 2а/0270/4187/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання: Ярошенка Максима Валерійовича

представника позивача : ОСОБА_1

представника відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі

про: визнання вимоги незаконною та її скасування

ВСТАНОВИВ :

13 вересня 2011 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3С.) до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі про визнання вимоги незаконною та її скасування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є підприємцем та сплачує збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у складі єдиного та фіксованого податку згідно з Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" та Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

У позовній заяві містяться посилання також на положення Закону України "Про систему оподаткування", відповідно до яких сплати в державні та інші цільові фонди, які не передбачені цим Законом і мають своїм джерелом виключно прибуток підприємств, який залишається після сплати всіх податків і зборів (обовязкових платежів), передбачених статтями 14 та 15 цього Закону, можуть бути здійснені лише на добровільних засадах.

Тому, позивач вважає, що тільки вона як власник майна має право на добровільних засадах доплачувати до Пенсійного фонду додаткові внески згідно з частиною 1 статті 71 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовільнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив врахувати подані заперечення (а.с. 26-28).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_3 зареєстрована Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області як фізична особа - підприємець, що підтверджується свідоцтвом серії В01 № 240788 від 15 травня 2006 року (а.с. 10).

Управлінням Пенсійного фонду України у Крижопільському районі на адресу позивача було надіслано повідомлення-розрахунки про необхідність здійснити доплату до мінімального страхового внеску за третій та четвертий квартали 2010 року. Так, враховуючи розмір мінімального страхового внеску у третьому кварталі 2010 року та з урахуванням частини сплачених сум єдиного (фіксованого) податку, розмір доплати складає 657,66 грн. Відповідно, у четвертому кварталі 2010 року розмір внеску складає 681,54 грн.

25 березня 2011 року управлінням ПФУ у Крижопільському районі сформовано вимогу про сплату боргу № 61, у якій зазначено, що станом на 01 березня 2011 року заборгованість позивача становить 1339 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із позицією органу Пенсійного фонду, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про систему оподаткування", під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Зазначеним законом до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), серед іншого, віднесено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З наведеного випливає, що Закон України "Про систему оподаткування" лише визначає збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування як обов`язковий для платників податків платіж, в той час, як механізм та сплата відповідних страхових внесків врегульована Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так статтею 5 цього Закону передбачено, що ним регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями цього Закону страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону є страхувальниками. Роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 вказаного Закону визначено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Під страховими внесками слід розуміти кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Мінімальним страховим внеском є сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Положеннями Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" передбачено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки.

Окрім того, із положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" випливає, що фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають із ними у трудових відносинах. При цьому, сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу, з якої сплачуються внески.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 2010 році, внески сплачені позивачем до управління ПФУ у Крижопільському районі, є меншими за розмір мінімального страхового внеску для зазначених осіб, що становить у липні-вересні 294,82 грн., у жовтні-листопаді - 301,12 грн., у грудні 306, 10 грн.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та /або не сплачені страхувальниками у строки визначені статтею 20 Закону, в тому числі обчислені територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Страхувальникам, які мають недоїмку, територіальні органи Пенсійного фонду, надсилають вимогу про сплату такої недоїмки. Відповідні положення передбачені пунктом 8.3. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої постановою Правління ПФУ №21-1 від 19 грудня 2003 року.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, надані позивачем, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача. При цьому, суд погоджується із позицією відповідача в частині помилкового застосування ФОП ОСОБА_3 до даних правовідносин іншого порядку додаткової добровільної сплати, за умови обовязкових платежів. Тобто, відповідно до пункту 15.1 вказаної вище Інструкції, застрахована особа, яка бажає зарахувати неповний місяць роботи до страхового стажу як повний місяць, подає до органів Пенсійного фонду заяву згідно з додатком 28. В той час, коли УПФ України у Крижопільському районі виставлена позивачу вимога за несплату обовязкових платежів, які, як досліджено та встановлено в судовому засіданні, розраховані правильно та відповідно до чинного законодавства. Такі ж підстави стосуються і звітності згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку формування і представлення страхувальниками звітів відносно до сум нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування органами Пенсійного фонду України, на яку посилається позивач.

Що стосується вимог ФОП ОСОБА_3 щодо встановлення відсутності повноважень УПФ України у Крижопільському районі на складання вимоги без заяви позивача та звіту, то підстави цієї вимоги зводяться до того, що, на думку підприємця, суб'єкт владних повноважень не мав права без наявності заяви позивача та без поданої нею звітності формувати вимогу. Такі підстави, на думку суду, стосуються безпосередньо самої вимоги та можуть виступати предметом її оскарження, що вказано вище та оцінено судом. Тобто, позивачем помилково наведені обставини ототожнюються із можливістю встановлення наявності чи відсутності повноважень органу Пенсійного фонду на її складення. При цьому, будь-яких підстав щодо наявності чи відсутності підстав в УПФ України у Крижопільському районі на складання вимоги позивачем не наведено.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, витрати пов'язані з розглядом справи, згідно положень статті 94 КАС України, позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович

24.10.2011