Справа № 163/2483/16-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2483/16-а
Провадження № 2-а/163/57/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Горпинко К.О.,

прокурора - Козачук Н.І.,

представника відповідача - Челяди В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Любомль справу за позовом першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, - ОСОБА_2, до Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

04 жовтня 2016 року перший заступник керівника Луцької місцевої прокуратури Волинської області звернувся в суд з зазначеним позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який обґрунтував тим, що останній є дитиною, позбавленою батьківського піклування, тому, після закінчення у 2015 році Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки», йому, як випускнику навчального закладу, у відповідності до ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», мала бути виплачена одноразова грошова допомога в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, а саме, в розмірі 7716 грн., однак, в порушення вимог вищевказаного Закону, відповідачем таку допомогу виплачено лише в сумі 3500 грн., тобто в неповному розмірі.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку в службі у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області, відноситься до соціально-незахищеної категорії населення і неспроможний самостійно захистити свої інтереси в суді через свою необізнаність з вимогами чинного законодавства та неповноліття, а опіка над ним не встановлена, тому, у відповідності до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», заступник керівника Луцької місцевої прокуратури Волинської області звернувся в суд з даним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» щодо не нарахування та невиплати неповнолітньому ОСОБА_2, як випускнику навчального закладу, одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів, передбаченої ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», та зобов'язати відповідача здійснити донарахування неповнолітньому ОСОБА_2 вказаної одноразової грошової допомоги в сумі 4216,00 грн.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримала, з наведених у ньому підстав, та додатково пояснила, що відповідач при виплаті неповнолітньому ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226, а не Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», який визначає гарантії соціального захисту даної категорії дітей, неправомірно, оскільки застосування норм вказаної постанови КМУ не ґрунтується на вимогах Закону, який має вищу юридичну силу, а тому, саме його норми підлягали застосуванню. При цьому, вказаним Законом встановлено обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії, тобто тих, хто продовжує навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що після закінчення неповнолітнім ОСОБА_2 у 2015 році школи-інтернат, йому була виплачена одноразова допомога у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 в розмірі 3500 грн., а також він був забезпечений комплектом одягу. При визначенні нормативного акту, який підлягає застосуванню, школа-інтернат надала перевагу вказаній постанові КМУ, а не Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», оскільки даною постановою розмежовуються випускники навчальних закладів на тих, які продовжують навчання, та, які працевлаштувалися. Крім цього, школа-інтернат при розгляді таких питань враховувала роз'яснення, надані Міністерством освіти і науки України від 21.04.2016 року №1/9-202 «Про порядок нарахування та виплати грошової допомоги випускникам шкіл-інтернатів», та, відповідно, замовляла кошти для виплати одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру 2,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає дії відповідача при виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги правомірними, у зв'язку із чим просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не з'явилась, однак на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, одночасно вказавши, що позов прокуратури служба у справах дітей підтримує.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про підставність позову та необхідність його задоволення, виходячи з наступного.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького районного управління юстиції 10.02.2003 року, встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8 - на звороті).

Відомості про батька ОСОБА_2 записані на підставі ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується копією повідомлення відділу реєстрації актів громадянського стану Луцького районного управління юстиції від 14.03.2008 року за №460/2-2.19 (а.с.9).

Матір неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно останнього згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2008 року (а.с.10).

Повідомленням служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області від 16.09.2016 року за вих.№626/01-08/2-16 доводиться та обставина, що неповнолітній ОСОБА_2 перебуває на первинному обліку у вказаній службі та з 27.06.2008 року має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.8).

З матеріалів справи встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 навчався у Головненській спеціалізованій школі-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки», яку закінчив у 2015 році, після чого його було влаштовано на навчання у Локачинську філію Оваднівського професійного ліцею, що також не заперечено представником відповідача (а.с.5, 6).

Як вбачається з листа вказаної спеціалізованої школи-інтернат від 12.09.2016 року за №972 та відомості видачі вихідної допомоги випускникам дітям-сиротам 2014-2015 р.р. цієї ж школи-інтернату, ОСОБА_2, як її випускнику, виплачено грошову допомогу в розмірі 3500 грн. та забезпечено одягом і взуттям, у відповідності до ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та п.5 ст.13 постанови Кабінету Міністрів від 05 квітня 1994 року №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» (а.с.6, 7).

Прокурор вважає, що виплата неповнолітньому вказаної одноразової грошової допомоги здійснена у неповному обсязі.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, молоді із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначаються Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року №2342-ІV (далі - Закон №2342-ІV).

Відповідно до абз.4, 16 ст.1 вказаного Закону, статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку із закінченням навчання.

Згідно ст.4 Закону №2342-ІV, заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

У ч.ч.1, 2, 3 ст.8 Закону №2342-ІV визначено, що держава здійснює повне забезпечення дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти - сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону №2342-ІV,випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Отже, у ч.7 ст.8 Закону №2342-ІV чітко визначено суб'єктів, які мають право на вказану допомогу (діти - сироти та діти, позбавлені батьківського піклування), за яких умов (після закінчення навчального закладу), у якому розмірі та ким виплачується.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону №2342-ІV встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші. Відтак, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив 1286,00 грн.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм, неповнолітній ОСОБА_2 при випуску у 2015 році із Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» повинен був отримати одноразову грошову допомогу не менше ніж 7716,00 грн., а не 3500,00 грн., як йому було виплачено відповідачем.

Щодо доводів представника відповідача про необхідність застосування у спірних правовідносинах постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», то суд їх до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року №226, дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м'яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів.

Проте, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №2342-ІV, закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Крім цього, пунктом 3 Прикінцевих положень вказаного Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України в шестимісячний термін з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з ним.

Вищенаведене вказує на те, що розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом №2342-ІV, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги, визначеним у постанові КМУ від 05.04.1994 року №226.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми постанови КМУ від 05.04.1994 року №226 прийняті до набрання чинності Законом №2342-ІV та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону №2342-ІV, згідно якого одноразова грошова допомога підлягає виплаті позивачу у розмірі 6 прожиткових мінімумів.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідачем здійснено виплату одноразової допомоги неповнолітньому ОСОБА_2 на підставі постанови КМУ від 05.04.1994 року №226, яка суперечить Закону №2342-ІV, тобто без урахуванням загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, тому останньому підлягає донарахування та виплата 4216,00 грн., як різниця між встановленим Законом розміром такої допомоги, а саме, не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, який для неповнолітнього становить 7716,00 грн., та фактично виплаченою йому сумою такої допомоги у 3500,00 грн.

Водночас, вищенаведене свідчить, що такі дії відповідача призвели до порушення прав неповнолітнього ОСОБА_2, тому їх слід визнати неправомірними, а права неповнолітнього захистити шляхом зобов'язання відповідача донарахувати і виплатити вказану одноразову грошову допомогу у встановленому судом розмірі.

Частиною 1 ст.94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача в користь прокуратури Волинської області слід стягнути, понесені останньою судові витрати при зверненні до суду з даним позовом у вигляді судового збору в сумі 1378 гривень.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України, на прокуратуру України покладено обов'язок представництва інтересів громадян в судах у випадках, визначених законом.

В силу ч.2 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Відповідно до ч.2 ст.60 КАС України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, …, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.

21.09.2016 року неповнолітній ОСОБА_2 звернувся до першого заступника керівника Луцької місцевої прокуратури Волинської області з заявою, у якій просив Луцьку місцеву прокуратуру звернутись до суду з позовом до Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» про стягнення одноразової грошової допомоги у повному обсязі, надавши дозвіл даній прокуратурі на представництво його інтересів в суді (а.с.5).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є неповнолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, тобто відноситься до соціально незахищеної категорії населення, оскільки неспроможний самостійно захистити свої інтереси в суді внаслідок свого неповноліття, при цьому, опіка над ним не встановлена, тому суд вважає представництво прокуратурою в суді інтересів неповнолітнього належним чином підтвердженим, оскільки має на меті захист законних прав неповнолітнього.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9-11, 18, 71, 94, 159-163, 167 КАС України, ст.19 Конституції України, ст.ст.1, 4, 8, частини 2 Прикінцевих положеньЗакону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» щодо не донарахування та невиплати неповнолітньому ОСОБА_2, як випускнику навчального закладу, одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», - протиправною.

Зобов'язати Головненську спеціалізовану школу-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» донарахувати та виплатити неповнолітньому ОСОБА_2, одноразову грошову допомогу, передбачену ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», в розмірі - 4216 (чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень.

Стягнути з Головненської спеціалізованої школи-інтернат «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» в користь прокуратури Волинської області 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 21.10.2016 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук