Справа № 705/2563/14-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Прокопенка О.Б., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року, постановленої у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 14 квітня 2016 року Вищий адміністративний суд України залишив без змін постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року про відмову у задоволенні позову у зазначеній справі.

Не погодившись із такою ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстав, установлених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 КАС. На думку заявника, суди у цій справі неоднаково застосували абзац п'ятий пункту 7 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Заява ОСОБА_4 про перегляд судових рішень не відповідала вимогам статей 239 та 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС), тому відповідно до вимог частини другої статті 2392 КАС ухвалою Верховного Суду України від 2 вересня 2016 року заява була залишена без руху, а ОСОБА_4 надано строк для усунення її недоліків до 30 вересня 2016 року.

На усунення недоліків заяви 30 вересня 2016 року ОСОБА_4 направила уточнену заяву та долучила постанову Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року (справа № К/9991/1154/12), яка, на думку заявниці підтверджує різне правозастосування. Також до заяви додано постанови Верховного Суду України від 3 та 10 грудня 2013 року (справи №№ 21-414а13, 21-448а13 відповідно) на підтвердження невідповідності оскаржуваного судового рішення висновку викладеному у постановах Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Якщо проаналізувати вимоги заяви про перегляд у контексті зазначених у ній суджень та аргументів, а також текстів рішень суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву та наданого для порівняння, змісту (характеру) правовідносин, які склалися між сторонами спору у кожній із справ, обсягу та юридичної природи фактичних обставин справ, що зумовили конкретне, відповідне правозастосування, яке автор заяви оцінює як неоднакове й таке, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, інших передумов, наведених в заяві, то в підсумку можна дійти висновку, що ця заява не містить підстав, що вказують на наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та на можливість відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Посилання на постанови Верховного Суду України від 3 та 10 грудня 2013 року є неприйнятним, оскільки аналіз оскаржуваного судового рішення та постанов, які додані на обґрунтування заяви, не підтверджують невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у наданих постановах висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, позаяк спірні правовідносини у кожному конкретному випадку складися за різного нормативно-правового регулювання.

Такі обставини унеможливлюють прийняття рішення про відкриття провадження у справі і дають підстави вважати заяву необґрунтованою.

Керуючись пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року.

Головуючий М.І. Гриців
Судді: О.Ф. Волков
О.Б. Прокопенко