Справа № 2а/0270/4555/11
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 р. Справа № 2а/0270/4555/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Розлуцькому Андрію Миколайовичу

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Кристал"

до: комунального підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації"

про: визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кристал" звернулось до суду з адміністративним позовом до комунального підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідачем винесено рішення від 21.09.2011 року №21, яким позивачеві відмовлено в реєстрації права власності на нерухоме майно, яке було встановлено рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 21.07.2011 року у справі № 2-786/11. Свою відмову відповідач аргументує тим, що позивачем порушено норми п.3.4. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5.

Позивач, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача, звернувся до суду з його оскарженням.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та посилаючись на обставини викладені у позовні заяві просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на письмові пояснення від 18.10.2011 року, надані до суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, обєктивно дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності від 30.05.2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Браїлівської селищної ради № 67 від 18.04.2002 року, зареєстрованого в КП "ВООБТІ" 03.06.2002 року, ТОВ "Кристал" є власником цілісного майнового комплексу по вул. Заводська №7 в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області(а.с.10-12).

Відповідно до рішення Жмеринського районного суду Вінницької області від 21.07.2011 року по справі № 2-786/11 за позивачем (ТОВ "Кристал") визнано право власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться по вул. Заводська №7 в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, з урахуванням збудованих та реконструйованих будівель та споруд(а.с.14-15).

На підставі вищезазначеного рішення суду, позивач звернувся до Жмеринського районного структурного підрозділу комунального підприємства Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію за ним права власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться по вул. Заводська №7 в смт. Браїлів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, подавши всі необхідні матеріали.

Рішенням реєстратора Жмеринського районного структурного підрозділу КП Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації від 21.09.2011 року в державній реєстрації права власності на цілісний майновий комплекс позивачу було відмовлено. (а.с. 9-10).

Свою відмову державний реєстратор мотивує тим, що позивачем порушено пункт 3.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджено наказом Міністерства юстиції України 28.07.2010 року №1692/5, а також тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства (п.3.5.4.).

Крім того, реєстратор у рішенні також зазначає, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2239 до складу нерухомого майна, що знаходиться в смт. Браїлів Жмеринського р-ну Вінницької області, вул.Заводська,7 та на яке визнається право власності на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2011 року, входять самочинно зведені, реконструйовані будівлі. На реєстрацію поданий технічний звіт ПП «Майстербудінвест», проте акт прийняття в експлуатацію (сертифікат відповідності, акт готовності об'єкта до експлуатації, декларація готовності об'єкта до експлуатації) не надано.

Також, відповідач у відмові посилався на п. 1.6. Тимчасового положення, норми якого є спеціальними нормами, та відповідно до яких державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. У відповідності до п. 10 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженого Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року, у разі, коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим порядком.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що предметом спору у даній справі є неправомірність (протиправність) дій відповідача щодо відмови у реєстрації за позивачами права власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються нормами Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 року № 1952-IV), що визначено статтею 1 цього Закону.

Частиною 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень систему органів державної реєстрації прав становить спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Частина 1 ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, який полягає в наступному: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно зі статтею 9 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймаючи у межах своїх повноважень рішення про реєстрацію прав та їх обмежень або відмову в такій реєстрації, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Крім того, ще одним чинним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з питань реєстрації прав власності на нерухоме майно є Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445 (далі Тимчасове положення).

Відповідно п. 1.3 цього Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ.

Згідно п.п.2.1., 2.2. Тимчасового положення для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав. До заяви про державну реєстрацію прав подаються правовстановлюючі документи, визначені в Додатку 2 до Тимчасового положення.

Статтею 19 Закону та Додатком 2 до Тимчасового положення визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, одним із яких є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, що набрали законної сили.

Згідно ст. 24 Закону визначений перелік підстав за наявності яких у державній реєстрації за та їх обтяжень може бути відмовлено, цей перелік, є виключним і згідно ч. 4 даної статті Закону розширеному тлумаченню не підлягає.

Пункт 3.8 Тимчасового положення Реєстратору БТІ забороняється тлумачити права або самостійно вносити зміни до відомостей про заявлені права.

Згідно із роз'ясненнями Міністерства юстиції України № 19-32/30 від 22 06.2007 р. "Щодо надання роз'яснення стосовно рішень судів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна» визначено, що Конституцією України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Окрім того, в цьому ж роз'ясненні зазначено, що забороняється тлумачення прав реєстратором відомостей про заявлене право власності. Так, реєстрація прав на нерухоме майно має здійснюватися у відповідності до резолютивної частини рішення суду.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно передбачено процедуру проведення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна , порядок прийняття рішення про реєстрацію прав власності або про відмову у такій реєстрації.

Як зазначалося вище, ст. 24 Закону та п. 35. Тимчасового Положення визначено вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації прав власності, з яких жодна не є підставою для відмови у реєстрації прав власності на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс. Таким чином, правовстановлюючим документом для реєстрації права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна є рішення Жмеринського міськрайонного суду від 21.07.2011 року у справі № 2- 786/11 , яке набрало законної сили 05.08. 2011 року.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, рішення сулу, які набрали законної сили є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з приписами ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного Кодексу міни право власності є непорушним

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що право власності на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації і право власності позивача на це майно виникає з моменту його державної реєстрації. Таким чином орган, який компетентний здійснювати державну реєстрацію права власності у даному випадку є відповідач у справі, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2011 року у справі № 2-786/11 - є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна.

Крім того, посилання реєстратора Жмеринського РСП КП "ВООБТІ" на п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, є безпідставним оскільки, другою частиною п. 2 зазначеного порядку чітко встановлено, що у разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків ... громадських будинків І та ІІ категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31.12.2009 року, особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Міністерством будівництва та житлово-комунального господарства.

Такий порядок був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №91 від 24.06.2011 року та набув чинності лише 25.07.2011 року, тобто, на момент розгляду та прийняття рішення Жмеринським міськрайонним судом у справі № 2-786/11 (21.07.2011 року) питання прийняття в експлуатацію будівель та споруд, зведених самочинно до 31.12.2009 року, було не врегульовано законодавством. Крім того, ані постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, ані наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №91 від 24.06.2011 року, на даний час не врегульовано питання щодо переобладнаних та реконструйованих приміщень.

З аналізу вказаних вище правових актів вбачається, що право власності на обєкт нерухомого майна підлягає обовязковій реєстрації відповідним органом в порядку визначеному законодавством. Порядок її проведення та відмови в ній встановлюється Законом.

Суд звертає увагу на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

Згідно вимог ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, всупереч зазначеним положенням Закону, відповідач відмовив у проведенні реєстрації позивачу.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену нерухомість, на виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду від 21.07.2011 року, суд прийшов до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

На ряду з цим, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Під час розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для зобов'язання відповідача провести реєстрацію, оскільки такій реєстрації передують певні процедурні дії, повноваженнями щодо вчинення яких державою наділено відповідний орган, підміняти який суд не може.

Разом з тим, при розгляді справи суд керується принципом диспозитивності. Так , відповідно до п.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд виходить за межі позовних вимог та зобов'язує комунальне підприємство "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" розглянути питання щодо здійснення державної реєстрації права власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться по вул. Заводській № 7 смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, за товариством з обмеженою відповідальністю "Кристал" на підставі рішення Жмеринського районного суду Вінницької області від 21.07.2011 року по справі № 2-786/11.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, право власності на житлові будинки, встановлено рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2011р., згідно якого визнано за ТОВ "Кристал" право власності на цілісний майновий комплекс, що розташований по вул. Заводській, 7 в смт. Браїлів Жмеринського району.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора Жмеринського районного структурного підрозділу комунального підприємства "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_3 від 21.09.2011 року № 21 про відмову в реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю "Кристал" , права власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться по вул. Заводській № 7 смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2011 року.

Зобов'язати комунальне підприємство "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" розглянути питання щодо здійснення державної реєстрації права власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться по вул. Заводській № 7 смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, за товариством з обмеженою відповідальністю "Кристал".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна

31.10.2011