Справа № 826/11948/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1), Міністерства юстиції України (далі - відповідач -2) про визнання протиправною бездіяльності відповідачів стосовно нерозгляду його заяви від 04.04.2015 року про надання відпустки по догляду за дитиною - ОСОБА_4, до досягнення нею трирічного віку з 10.04.2015 року по 28.11.2016 року та неприйняття рішення про надання позивачу відпуски по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10.04.2015 року по 28.11.2016 року; зобов'язання відповідачів надати Голові Державної пенітенціарної служби України відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 04.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Прем'єр-міністра України із заявою щодо надання на підставі ст. 18 Закону України «Про відпустки» відпустки для догляду за дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10.04.2015 року і до досягнення ним трирічного віку.

Вказана заява обґрунтована тим, що мати ОСОБА_4 - дружина позивача, працює повний робочий день та не має фізичної можливості перебувати з дитиною, на підтвердження чого додано до заяви: довідку з її місця роботи, копію свідоцтва про реєстрацію ФОП, копію рішення суду та копію свідоцтва про народження.

Заява аналогічного змісту з додатками від 04.04.2015 року надіслана позивачем Міністру юстиції України.

Листом №96/0/2-15 від 11.04.2015 року Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив позивача про надіслання його заяви за належністю до Міністерства юстиції України.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 04.04.2015 року щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку Міністерство юстиції України повідомило, що п. 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 року №18-р (зі змінами) передбачено, що конкретний період надання відпустки погоджується керівниками інших центральних органів виконавчої влади з Прем'єр-міністром України та членами Кабінету Міністрів України відповідно до схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України.

З урахуванням вищезазначеного питання про погодження з Міністром юстиції відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку буде розглянуто після поновлення позивача на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України.

Позивач, вважаючи бездіяльність Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України щодо не надання йому відпустки для догляду за дитиною протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси, звернувся до суду за їх захистом з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Статтею 2 Закону України «Про відпустки» визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно з вимогами розпорядження №18-р від 24.01.2007 року «Про відпустки членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим» конкретний період надання відпустки погоджується: членами Кабінету Міністрів України з Прем'єр-міністром України; керівниками інших центральних органів виконавчої влади - з Прем'єр-міністром України та членами Кабінету Міністрів України відповідно до схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України.

Відповідно до Схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 р. №442, Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції здійснюється координація діяльності Державної пенітенціарної служби України.

Як встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 174-р від 12.03.2014 року ОСОБА_2 призначено Головою Державної пенітенціарної служби України.

06.08.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 683-р «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної пенітенціарної служби України».

На підставі вказаного Розпорядження, Державною пенітенціарною службою України:

- наказом № 118/ОС-14 від 14.08.2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади Голови Державної пенітенціарної служби України за пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця) з 07.08.2014 року;

- наказом № 119/ОС-14 від 15.08.2014 року ОСОБА_2 у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) з 07.08.2014 року.

Вказані вище розпорядження та накази щодо звільнення ОСОБА_2 із займаної посади останній оскаржив до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково - визнано протиправними та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. №683-р "Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної пенітенціарної служби України", накази Державної пенітенціарної служби України від 14.08.2014 р. №118 о/с та від 15.08.2014 р. №119 о/с; поновлено ОСОБА_2 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України та стягнути з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2014 р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 року залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року.

Поряд з цим, судом першої інстанції також встановлено, що на підставі наказу Державної пенітенціарної служби України №116/ОС-14 від 14.08.2014 року на посаду Державної пенітенціарної служби України призначено ОСОБА_8

Статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На виконання вказаного Закону наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р затверджено «Інструкцію про проведення виконавчих дій», яка визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктами 8.2.1 і 8.2.3 зазначеної Інструкції встановлено, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Після фактичного допущення працівника до роботи складається акт про виконання рішення, виконавче провадження підлягає закінченню і не поновлюється при повторному недопущенні працівника до роботи, а в працівника з'являється право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що згідно наказу ДПтС України від 26 листопада 2015 року, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року № 826/13135/14 поновлено ОСОБА_2 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України з 26 листопада 2015 року.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що станом на момент звернення ОСОБА_2 із заявами до Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивача не було поновлено на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України на підставі відповідного наказу про поновлення, а також відсутні відомості щодо фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 станом на дату розгляду його заяв не перебував у трудових відносинах з Державною пенітенціарною службою України.

При цьому, оскільки заяву позивача про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку розглянуто відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, а надана за результатами її розгляду відповідь є обґрунтованою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність оскаржуваної бездіяльності та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас, враховуючи, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідачів надати позивачу відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є похідною від вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідачів стосовно не розгляду заяви про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, Окружний адміністративний суд м. Києва обґрунтовано відмовив у її задоволенні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2016 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.