Справа № 521/10431/16-а
Суддя: Поліщук І. О.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/232/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси суду з адміністративним позовом до Одеського міського голови Труханова Г.Л. про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, на відшкодування збитків стягнути на користь її батька ОСОБА_3 з міського бюджету грошові кошти в сумі 11 492 000 гривень, на відшкодування моральної шкоди - 1 000 000 гривень. Свій позов обґрунтовує тим, що 08.02.2016 року вона звернулася до відповідача із заявою в якій просила його організувати роботу Одеської міської Ради та її виконавчих органів на прийняття рішень про надання у власність її батьку ОСОБА_3 трьох земельних ділянок для дітей війни на виконання постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 27.01.2012 року для поновлення його порушеного оправа на отамання пільги дітям війни. У відповідь на її заяву отримала повідомлення від 02.03.2016 року за підписом в.о. директора департаменту ОСОБА_6, яке свідчить про те, що відповідач виконувати свою роботу та організовувати міської Ради на виконання Постанови суду від 27.01.2012 року відмовляється. Це і є протиправна бездіяльність відповідача, в результаті якої право її батька ОСОБА_3 залишилось порушеним. Згідно ст. 255 КАС України зазначена Постанова суду від 27.01.2012 року являється обов'язковою також для неї, як правонаступника. Постанова суду від 27.01.2012 року була прийнята для захисту порушених прав її батька, тобто також і в її інтересах. Протиправною бездіяльністю відповідача дане рішення суду не виконане, законні права та інтереси її батька порушені, то порушені ї її законні інтереси. У зв'язку з цим порушенням, заподіяні матеріальні збитки на суму вартості не отриманих трьох пільгових земельних ділянок загальною площею 34 сотки, а також моральна шкода.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов ОСОБА_1, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково звернув увагу на додаткові пояснення та обґрунтування до даного адміністративного позову. ОСОБА_3 пояснив суду, що рішення від 09.10.2013 року Одеською міською Радою було прийнято на виконання Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2012 року. Далі рішення міської ради було скасовано за його позовом Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року. Апеляційним судом та Вищим адміністративним судом вказана Постанова залишена без змін. Скасування рішення міської ради від 09.10.2013 року, яке було прийнято на виконання Постанови Малиновського райсуду м. Одеси від 27.01.2012 року означає, що дана Постанова міською Радою не виконана, а це означає, що його право на отримання пільги дітям війни залишилось порушеним, також порушені законні інтереси ОСОБА_1, тому вона звернулася із заявою до відповідача 08.02.2016 року, яку відповідач виконувати відмовився. ОСОБА_3 вказував,що на виконання Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2012 року Одеська міська Рада за заявою громадянки ОСОБА_1 від 08.02.2016 року зобов'язана була прийняти відповідне законом рішення про надання йому у власність земельних ділянок згідно його заяви від 13.07.2007 року - три земельні ділянки. При цьому зазначив наступне, що суд першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішили одну вимогу, тобто скасували рішення Одеської міської Ради, яке було прийнято на виконання постанови Малиновського райсуду від 27.01.2012 року, і робити якісь висновки, виконана чи не виконана зазначена постанова суду в результаті скасування рішення Ради, суд неповинні. І зобов'язувати міську Раду у своїй резолютивній частині виконувати Постанову суду, що набрала законної сили, суд також не повинні. Обов'язок виконати судове рішення і вчинити для цього усі необхідні дії встановлено законом. А тому безглузді тлумачення ОСОБА_7 абсолютно необґрунтовані. На виконання Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2012 року Одеська міська Рада за заявою громадянки ОСОБА_1 зобов'язана була прийняти відповідне до закону рішення про надання йому у власність земельних ділянок згідно його заяви від 13.07.2007 року - три земельні ділянки загальною площею 34 сотки. Організувати роботу Ради та її виконавчих органів згідно своїх повноважень для прийняття Радою такого рішення на виконання такого рішення на виконання Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2012 року зобов'язаний був відповідач ОСОБА_5, який своїх обов'язків не виконав, прийняття рішення про надання йому земельних ділянок не організував, Постанова суду від 27.01.2012 року не виконана. Це є незаконна, протиправна бездіяльність відповідача, якою порушено його законне право та законні інтереси його дочки ОСОБА_1 і цим порушенням заподіяні збитки та моральна шкода які підлягають відшкодуванню. Для того, щоб поновити своє право на утримання пільги дітям війни, встановлені п.4 ст.5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , ОСОБА_3 повинен купити собі три земельні ділянки загальною площею 34 сотки. Згідно пункту 1 ч.2 ст.22 ЦК України, витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права - це збитки. Згідно цієї статті - ОСОБА_8 має право на її відшкодування. Згідно до ст. 1174 ЦК України, шкода заподіяна особі, незаконними діями, чи бездіяльністю посадової особи, органу місцевого самоврядування. Моральна шкода в даному випадку полягає у глибоких душевних стражданнях, які він змушений був терпіти у зв'язку з хамською, зневажливою протиправною поведінкою з боку Одеських посадових осіб протягом усього часу з дня подання ОСОБА_3 до Одеської міської Ради у 2007 році. Усі його страждання бачила його дочка, і також мусила їх терпіти. Розмір матеріальної шкоди позивач обґрунтовує ринковою вартістю земельних ділянок по місті Одесі, з врахуванням того що одна вартість однієї сотки землі становить 13 000 доларів, що курсу 26,00 гривень вартість 34 соток складає 11 492 000 гривень, які є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_3, моральна шкода у розмірі 1 000 000 гривень є справедливою та визначена виключно з врахуванням глибини душевних страждань.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, подавши письмові заперечення на позов. Одночасно представник відповідача вказував, що підставою для звернення до суду в адміністративному позові визначено існування, на думку позивача, протиправної бездіяльності міського голови у вигляді незабезпечення виконання Одеською міською Радою та її виконавчими органами постанови Малиновського районного суду міста Одеси постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 27 січня 2012 року . Порушення своїх прав позивач обґрунтовує тим, що не надання ОСОБА_3 у порядку приватизації земельних ділянок комунальної форми власності для індивідуального житлового будівництва, садівництва та огородництва. Порушення своїх прав позивач обґрунтовує тим, що не надання ОСОБА_3 спірних ділянок порушує її законні права як правонаступниці ОСОБА_3 Міський голова не погоджується з такою позицією позивача та звертає увагу суду нате, що позивач у відповідності до викладених норм не наділена законним правом, собою чи інтересом, які могли бути порушені відповідачем у спірних правовідносинах. Зі змісту позову випливає, що позивач реалізує власне право на звернення щодо безоплатної приватизації земельної ділянки комунальної власності окремо від ОСОБА_3, оскільки право на вказане звернення має характер особистого немайнового права, належного кожній фізичній особі. З врахуванням вищевикладеного міський голова звертає увагу, що спірні правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та Одеською міською Радою не впливають на законні права, свободи та інтереси відповідача, наявні у неї на день звернення до суду з адміністративним позовом. Про це свідчить і той факт, що постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2012 року прийнято судом лише на користь ОСОБА_3 Натомість позивач не брала участь у судовому розгляді вказаної судової справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи с наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, що 13 липня 2007 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського міського голови з заявою, в якій просив виконати першочерговий відвід земельних ділянок для житлового індивідуального будівництва на 0,1 га, ведення садівництва на 0,12 га та ведення огородництва на 0,12 га.

Відповіддю від 25.07.2007 року № 01-26/к-36-429/3-08 ОСОБА_3 було зазначено, що згідно до ст.8 Закону «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення громадян. 05.12.2007 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до голови Одеської міської Ради від 03.12.2007 року, в якій вказав, що до звернення 13.07.2007 року він ніколи з заявою до голови Одеської міської ради про відвід земельної ділянки на підставі пільги передбаченої для «Дітей війни» не звертався та вказане питання вирішено не було.

Відповіддю від 13.12.2007 року ОСОБА_3 на його звернення було зазначено, що враховуючи дефіцит міських земель, відсутність державної кадастрової бази земельних ділянок та до закінчення процесу з інвентаризації земель міста, не має можливості визначити вільні земельні ділянки для їх освоєння, та що відповідно дост.118 ЗК він може звернутися з клопотанням до відповідних сільських, селищних або районних рад, де ведеться відведення земельних ділянок.

Заявою від 26.02.2009 року ОСОБА_3 звернувся до міського голови Одеської міської Ради, в якій зазначив, що відповідь від 13.12.2007 року на його думку не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», оскільки не містять рішення по суті заяви та необґрунтовані законодавчо, тому просив належним чином розглянути подані ним заяви.

У 2011 році ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом, уточнивши який в останнє 04.01.2011 року просив суд визнати протиправними дії Одеської міської ради, виконкому Одеської міської Ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради щодо ненадання йому пільги щодо позачергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва встановлені ч.4 ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобов'язати відповідача Одеську міську Раду для забезпечення і реалізації права на зазначені пільги здійснити позачергові відведення йому земельних ділянок для житлового будівництва площею 0,10 га, садівництва - 0,12 га та огородництва - 0,12 га або інше нерухоме майно, або стягнути грошову компенсацію не менше середньої ринкової вартості зазначених земельних ділянок. Постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності Одеського міського голову ОСОБА_9 та начальника управління земельних ресурсів.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2012 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Одеську міську Раду розглянути заяву ОСОБА_3 про проведення першочергового відводу земельних ділянок на підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 13.07.2007 року за наданими Одеським міським управлінням земельних ресурсів документами.

На виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2012 року Одеською міською Радою прийнято рішення № 3929- VI від 09.10.2013 року, відповідно до пункту 3 вказаного рішення відмовлено у наданні дозволу громадян на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у місті Одесі, згідно з переліком (додаток № 2). Відповідно до Додатку 2 до вказаного рішення ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у місті Одесі у зв'язку з невідповідністю ст.118 Земельного кодексу України, а саме в клопотанні не вказано площу земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки, відсутні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаним рішення Одеської міської Ради ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення Одеської міської Ради № 3929- VI від 09.10.2013 року.

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 25 лютого 2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. Рішення Одеської міської Ради від 09 жовтня 2013 року № 3929-VI - скасовано, як незаконне. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, Постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2014 року скасовано, прийнята нова постанова якою адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано рішення Одеської міської ради від 09 жовтня 2013 року № 3929- VI про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проектів щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі.

З цих підстав суд приходить до висновку, що частковим скасуванням рішення Одеської міської ради від 09 жовтня 2013 року № 3929-VI про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проектів щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі, заява ОСОБА_3 про проведення першочергового відводу земельних ділянок на підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 13.07.2007 року залишилася не розглянутою, та мала б бути вирішена з врахуванням висновків викладених у судовому рішенні як Малиновського районного суду міста Одеси від 25 лютого 2014 року та і у Постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року.

Однак даний позов пред'явлений ОСОБА_1, яка вказує на допущені порушення відповідачем саме її прав як правонаступниці ОСОБА_3, у зв'язку з невиконанням Одеською міською радою Постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 27 січня 2012 року. Проте суд не погоджується з викладеною правовою позицією позивачки з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З урахуванням правил ч.1 статті 6 КАС України, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Адже гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у законодавчих актах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Яв вбачається з адміністративного позову ОСОБА_1 підставою її звернення до суду в адміністративному позові визначено існування, на думку позивача, протиправної бездіяльності міського голови у вигляді незабезпечення виконання Одеською міською радою та її виконавчими органами постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2012 року по справі № 1519/2а-124/11 щодо надання її батьку - ОСОБА_3 земельних ділянок комунальної форми власності для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва.

Порушення своїх прав позивач обґрунтовує тим, що ненадання ОСОБА_3 спірних земельних ділянок порушує її законні права як правонаступника ОСОБА_3

Не погоджуючись з такою позицією позивача, суд звертає увагу суду на те, що позивач у відповідності до вищевикладених правових норм не наділена законним правом, свободою або інтересом, які могли бути порушені відповідачем у спірних правовідносинах.

Так, правовідносини, що стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом, виникли у зв'язку з реалізацією ОСОБА_3 свого права на підставі Закону « Про соціальний захист дитини війни» на звернення до органів місцевого самоврядування щодо безоплатної приватизації земель комунальної форми власності, передбаченого положеннями статей 116, 118 Земельного кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 6 статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. З вищенаведених норм вбачається, що правом на звернення до органів місцевого самоврядування щодо безоплатного надання земельних ділянок комунальної форми власності наділені усі без виключення громадяни України, які реалізують його у відповідності до норм чинного законодавства.

З позову можна зробити висновок, що позивач у відповідності до норм чинного законодавства реалізує власне право на звернення щодо безоплатного надання земельних ділянок комунальної форми власності окремо від ОСОБА_3, оскільки право на вказане звернення має характер особистого немайнового права, належного кожній фізичній особі за законом.

З урахуванням викладеного суд звертає увагу, що спірні правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та Одеською міською радою, не впливають на законні права, свободи та інтереси позивача, наявні у неї на день звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Про це свідчить також і той факт, що постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2012 року у справі № 1519/2а-124/11 прийнято судом лише на користь ОСОБА_3 Натомість позивач не брала участі у судовому розгляді вказаної судової справи. Не встановлено порушення її законних прав, свобод та інтересів також і жодним судовим рішенням, ухваленим на підставі вищенаведених спірних правовідносин.

Зважаючи на викладене, суд вважає наявним відсутність у ОСОБА_1 будь-яких законних прав, свобод та інтересу, що зумовлює необхідність відмови позивачці у задоволенні адміністративного позову.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку стосовно спрямування застосування способів судового захисту прав осіб на захист або поновлення прав особи, яка звертається до суду з адміністративним позовом.

З цих підстав суд вважає недоведеними вимоги позивачки що порушення відповідачем її прав та інтересів, що охороняються законом, а тому вважає недоведеними вимоги про заподіяння позивачці матеріальних збитків, які згідно за правилами п.1 ч.2 статті 22 ЦК України є витратами, які позивач мусить зробити, для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка завдала цієї шкоди за наявності її вини.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням розумності, справедливості та адекватності.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (не майнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від задоволення позову про визнання протиправними дій відповідача, то суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної шкоди, відмовляє і в задоволенні позову, заявленого до відповідача в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 18, 158-163,167 КАС України, ст.ст. 22, 23, 1166,1167 ЦК України, ст.ст. 116,118 ЗК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі - 551 (п'ятсот п'ятдесят одну ) гривню 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів.

Головуючий: