Справа № 679/1167/16-а
Суддя: Сопронюк О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/679/103/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючої судді Сопронюк О.В.,

при секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області про визнання дій противоправними, зобов'язання поновити виплату пенсії за віком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з червня 1987 року по 30.11.2015 року вона працювала на посаді судді. 30.06.2010 року їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку вона отримувала до 01.04.2015 року, маючи 48 річний трудовий стаж. З 01.04.2015 року виплата їй пенсії відповідачем була безпідставно припинена. 05.02.2016 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про виплату безпідставно невиплаченої пенсії за віком за період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року, тобто по день звільнення та набуття права на щомісячне довічне грошове утримання. Листом № 06/Г-10 від 08.02.2016 року управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин відмовило у задоволенні заяви, посилаючись на те, що виплата пенсій пенсіонерам, які працюють на "спеціальних посадах", зокрема це стосується суддів, яким пенсія призначається в порядку та на умовах визначених Законом України "Про державну службу", пенсії призначаються відповідно до законодавства України у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах передбачених Законом України "Про судоустрій та статус суддів" не виплачуються. Тому посадовим особам, які продовжують працювати на спеціальних посадах виплата пенсій з 01.04.2015 року була припинена автоматично. Позивачка вважає бездіяльність та відмову відповідача по поновленню виплати їй пенсії за віком з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року протиправною, оскільки управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин відсутні підстави для припинення виплати пенсії відповідно до ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачка зазначила, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії грубо порушують її права, суперечать вимогам Конституції України, сталій практиці Європейського Суду з прав людини, рішення якого є обов'язковими для застосування судами України. ІІраво на пенсійне забезпечення закріплено Конституцією України. Право на пенсію в неї виникло з червня 2010 року і з цього часу вона постійно сплачувала страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у неї виникло право власності на пенсію, якою вона вправі безперешкодно володіти, а припинення її виплати є втручанням у володіння її майном - пенсією. Тому дії відповідача щодо припинення їй виплати пенсії є звуженням її існуючих прав, насамперед права на пенсію, що визначене у ст.46 Конституції України. На недопустимість невиплати пенсії окремим категоріям працівників в період їх роботи вказав Конституційний Суд України в рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп-2007, зазначивши, що Конституція України не допускає будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати. Отже, право на отримання пенсії не залежало від перебування на посаді судді. Також посилається на порушення відповідачем ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконанння обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Припинення виплати їй пенсій у зв'язку з перебування на посаді судді є прямим порушенням цієї норми та дискримінацією працюючих суддів, оскільки вони поставлені в гірше становище ніж інші працюючі пенсіонери.

Посилання відповідача на Закон України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» як на підставу припинення виплати пенсії, також вважає безпідставними, оскільки даний Закон набрав чинності з 01.04.2015 року і не може поширюватися на правовідносини,що виникли між нею та відповідачем в червні 2010 року, оскільки це суперечить ст.22 Основного Закону України, згідно якої не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Позивачка також посилається на судову практику і, зокрема, постанову колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року, яким встановлено незаконність дій органів Пенсійного фонду щодо припинення виплати пенсій працюючим суддям.

На підставі вищевикладеного позивачка просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області щодо припинення виплати їй пенсії за віком з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року та зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року у попередньому розмірі.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючи на обставини викладені в позові. Крім того, просить поновити строк звернення до суду, оскільки причини пропуску цього строку є поважними. Зокрема, однією з таких причин є суперечливість законодавства та судової практики у питанні припинення виплати суддям пенсії. У Законі №213-У111 від 02.03.2015 року передбачалось тимчасове припинення виплати пенсій деяким категоріям працюючих пенсіонерів, а отже можна було припускати, що виплату пенсії буде поновлено органами Пенсійного фонду добровільно. Рішення про припинення виплати пенсії позивачці не направлялося. Оскільки пенсія за віком їй була призначена відповідно до рішення управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин, то припинення виплати пенсії також мало б відбуватися згідно рішення відповідача, а не автоматично. Про наявність такого рішення їй до цього часу невідомо. Оскільки у грудні 2015 року, січні 2016 року та в подальшому виплату пенсії не було поновлено, у лютому 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії. Лише з листа відповідача датованого 08.02.2016 року про відмову у поновленні виплати пенсії вона дізналась про те, що її права порушені і у добровільному порядку не будуть відновлені.

Також однією з причин пропуску строку звернення до суду було неоднакове застосування судами законодавства при розгляді спорів щодо припинення виплати пенсій. Незаконність припинення виплати працюючим суддям пенсій встановлена Верховним Судом України (постанова колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року). Лише після прийняття Верховним Судом України цієї постанови вона остаточно переконалась у незаконності дій відповідача та порушенні своїх прав.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що виплата пенсії позивачці припинена згідно чинного законодавства, зокрема Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Станом на 01.04.2015 року позивачка була працюючим пенсіонером - працювала суддею, тому їй як і іншим особам, які підпають під дію вищевказаної статті Закону, було припинено виплату пенсії автоматично. Виплату пенсії позивачці поновлено з наступного дня після її звільнення - 01.12.2015 року.

Представник вважає, що за таких обставин підстави провести позивачці виплату пенсії за період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року відсутні. Просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що на її думку позивачка не пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулася до суду в межах шестимісячного строку з дня отримання 08.02.2016 року відповіді управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин на її заяву про поновлення виплати пенсії.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з червня 1987 року по 30.11.2015 працювала суддею. З 30.06.2010 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і вона перебуває на обліку як пенсіонерка в управлінні Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, видане Пенсійним фондом України).

З 01.04.2015 року позивачці припинено виплату пенсії за віком.

05.02.2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 року, однак листом № 06/Г-10 від 08.02.2016 року у виплаті пенсії їй відмовлено. З цього листа ОСОБА_1 дізналась, що виплату пенсії припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесено зміни до порядку призначення пенсій за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а також тимчасово на період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам незалежно від дати призначення пенсії.

В цьому листі відповідач вказує на те, виплата пенсій пенсіонерам, які працюють на "спеціальних посадах", зокрема це стосується державних службовців, прокурорів, суддів, народних депутатів, деяких інших категорій працівників, пенсії, призначені відповідно до законодавства України у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсій в порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України», не виплачуються. Тому посадовим особам, які продовжили працювати на спецпосадах, виплата пенсії з 01.04.2015 року була припинена автоматично. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється в раніше встановленому розмірі з дня наступного за днем звільнення. Норми щодо перегляду розміру пенсії після поновлення Закон не містить.

В листі позивачку також повідомлено, що згідно поданої нею заяви та документів, що підтверджують звільнення із займаної посади, їй відновлено виплату пенсії з 01.12.2015 року, тобто з наступного дня після звільнення з роботи.

Однак, з вищевказаним погодитись не можна, оскільки дії відповідача щодо припинення виплати позивачці пенсії суперечать вимогам чинного законодавства України і є протиправними, що випливає з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Приймаючи до уваги те, що право на пенсію у позивачки виникло у 2010 році і з цього часу вона постійно отримувала пенсійні виплати, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії є звуженням її прав, а саме права на пенсію, що визначене ст.46 Конституції України. Відповідачем порушено приписи ч.ч.2, 3 ст.22, ч.1 ст.58, 21, 24 Конституції України.

Відповідно до ст.1 Конституції, Україна є суверенна і незалежна демократична, соціальна правова держава. Згідно ч.2 ст.3 Констиуції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Основний Закон України у ст.22 визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний дотримуватись Конституції України та законів України, не зазіхати на права, свободи, честь і гідність людей. Норми Конституції є нормами прямоі дії і всі закони та нормативно-правові акти мають відповідати Конституції. Органи Пенсійного фонду мають керуватись в першу чергу нормами Конституції України, як акта вищої юридичноі сили.

Згідно зі ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно - правового акту Конституції України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп-2007 вказував на недопустимість невиплати певним категоріям працівників пенсії в період їх роботи, зазначивши, що Конституція України не допускає будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема, в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року зазначено, що оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дїї, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дїї. Судові рішення повннні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, що не суперечить їй.

Частиною 2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини ще у 1974 році у справі Мюллер проти Австрії зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Із заробітної плати позивачки ОСОБА_1 протягом всього періоду її роботи постійно утримувались передбачені чинним законодавством внески до Пенсійного фонду, а отже, припинення виплати їй пенсії є втручанням у володіння її власністю - пенсією.

Крім того, ч1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Припинення виплати пенсії є дискримінацією особи в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Запровадження тимчасових обмежень у виплаті пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» суперечить ст.2 Загальної Декларації Прав Людини, п.2 ст.2 та ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат.

Також відповідно до роз'яснення Верховного Суду України № 1-5/400 від 14.07.2006 року, наданого на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», реалізація людиною права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів і базується на спеціальних і чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлене в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, не повинні прийматись до уваги.

Відповідно до пункту 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року (далі - Закон), який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно з п.5 Розділу III «Прикінцеві положення» вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону, закон щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з цієї дати втратили чинність зокрема, норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими законами не призначаються.

Особам, які підпадають під дію Закону «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, з 01 червня 2015 року посада судді, на якій працювала позивачка до 30.11.2015 року, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та довічного щомісячного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачці пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії були відсутні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Про незаконність припинення виплати пенсій працюючим суддям свідчить і судова практика, зокрема постанова колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше,обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.100, 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк може бути поновлений судом.

Так, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом 03.08.2016 року.

Однією з причин пропуску строку є суперечливість законодавства та судової практики у питанні припинення виплати суддям пенсіі. У Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року передбачалось тимчасове припинення виплати пенсій деяким категоріям працюючих пенсіонерів, а, отже, позивачка вправі була припускати, що виплату пенсії буде поновлено органами Пенсійного фонду України добровільно. Оскільки у грудні 2015 року, січні 2016 року та в подальшому виплату пенсії не було поновлено, 05 лютого 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, на яку отримала відповідь № 6/Г-10 від 08 лютого 2016 року про відмову у поновленні виплати пенсії. Лише отримавши таку відповідь, вона дізналась про те, що її права порушені і у добровільному порядку вони не будуть відновлені.

Також причиною пропуску строку звернення до суду було неоднакове застосування судами законодавства при розгляді спорів щодо припинення виплати пенсій. Незаконність припинення виплати працюючим суддям пенсій встановлена Верховним Судом України лише у травні 2016 року (постанова колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року).Лише після прийняття Верховним Судом України цієї постанови позивачка остаточно переконалась у незаконності дій відповідача та порушенні своїх прав.

Враховуючи наведене та пояснення позивачки в судовому засіданні суд вважає, що вищевказані причини пропуску строку звернення до суду слід визнати поважними та поновити їй строк звернення до суду.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати позивачці пенсії за віком з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року є протиправними, тому для захисту та відновлення її порушених прав управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області слід зобов'язати виплатити їй пенсію за вищевказаний період.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області за рахунок його бюджетних асигнувань слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Керуючись, ст.ст. 1, 3, 8, 19, 21 - 24, 46, 55, 58, 68 Конституції України, ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, ст.2 Загальної декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 16.12.1966 року, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.2, 7 - 12, 94, 158 - 163, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позов задоволити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Допустити негайне виконання постанови в межах виплати суми пенсії за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Нетішинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча: