Справа № 210/2237/16-а
Суддя: Скотар Р. Є.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2237/16-а
Провадження № 2-а/210/66/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

"28" вересня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Лейбенко В.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кірюшкіна Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити та виплачувати пенсію,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся 12.04.2016 року до суду з позовом, в якому просив суд визнати неправомірними дії Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у виплаті йому пенсії за віком відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення» з 01.04.2015 року; зобов'язати Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області виплатити йому пільгову пенсію відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення» з 01.04.2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 25.04.2012 року йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01 квітня 2015 р. відповідачем припинено виплату пенсії з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року. У подальшому, він звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії, однак йому відмовлено. Позивач вважає такі дії безпідставними, а рішення відповідно незаконним.

Позивач в судовому засіданні підримав заявлені вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Кірюшкіна Г.В. ( довіреність №5915/14/10 від 30.05.2016 року, дійсна до 31.12.2016 року) проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає позов не обґрунтованим, оскільки законодавчо встановлено заборону виплати з 01.04.2015 року пенсій за віком, призначених відповідно до Закону № 1058 особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі відповідно до Закону України «Про державну службу», відсутні підстави для поновлення виплати пенсії. Крім того, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, оскільки дізнався він про порушення свого права 01.06.2015 року, а звернувся до суду 12.04.2016 року. В позовній заяві не зазначено про поважну причину пропуску строку, отже шестимісячний строк сплинув 01.12.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача , суд приходить до наступник висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (правонаступником якого є відповідач), та йому призначено пенсію за віком.

Виплата пенсії з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року припинена згідно Постанови Кабінету Міністрів України, у зв'язку з чим 05.01.2016 року він звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с.20).

Із повідомлення управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за № 29/02/37 від 12.01.2016 року вбачається, що позивачу виплата пенсії припинена у зв'язку зі змінами в законодавстві щодо пенсійного забезпечення (а.с.19).

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працює головним державним інспектором відділу нагляду за геолого-маркшейдерськими роботами та переробкою корисних копалин Головного управління держпраці у Дніпропетроській області (а.с.22).

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В силу статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини щодо застосування конвенційних норм, ратифікованих Україною, зокрема рішення від 08.11.2005 року «Кечко проти України» (п.23), Суд зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Суд зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України " Про державну службу ", у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.15 р. закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 р. не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими законами не призначаються.

Разом з тим, враховуючи, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу», суд приходить до висновку, що з 01.06.2015 позивач втратив право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про державну службу», тому з зазначеної дати має бути відновлено виплату пенсії за віком, призначеної ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також суд зазначає, що виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення пункту 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 213 від 02 березня 2015 року стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Крім цього, в тексті вказаного Закону чітко визначено, що з 01.06.15 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України. При цьому, право на пенсію виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 01 червня 2015 р. перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 24.05.2016р. у справі №333/6710/15-а; у справі №21-948а16 від 24 травня 2016 року.

Згідно з статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем жодним чином не спростовано доводи позовної заяви, не надано належних доказів, які обґрунтовують правомірність дій органу пенсійного фонду щодо відсутності підстав для поновлення пенсій.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на поновлення пенсії, призначеної за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 100 КАС України позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Враховуючи, що про своє порушене право позивач мав відомості під час щомісячного отримання пенсії, то суд прийшов до висновку, що поважні причини пропуску звернення до суду відсутні. Крім того, судом встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався 12 січня 2016 року після отримання відповіді УПФУ, проте до суду звернувся 12 квітня 2016 року, а тому позовні вимоги за період з 01 червня 2015 року по 11 жовтня 2015 року включно, підлягають залишенню без розгляду.

Вимоги позивача щодо визнання неправомірними дії Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у виплаті йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.04.2015 року та зобов'язання виплатити виплатити йому пільгову пенсію відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення» з 01.04.2015 року,не підлягають задоволенню також, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу була призначена з 25.04.2012 року, припинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року було тимчасовим відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Таким чином, порушені права позивача підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень щодо не поновлення пенсії, та зобов'язання відповідача виплатити пільгову пенсію починаючи з 12 жовтня 2015 року.

Відповідно до частин 3,6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що спір, що розглядається є немайновим та у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 551,20грн., які було сплачено позивачем при зверненні до суду з цим позовом, суд вважає за необхідне їх стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 152 Конституції України, Законами України "Про державну службу", «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 7-11, 18, 71, 99, 100, 167, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити та виплачувати пенсію,-задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення» з 12 жовтня 2016 року.

Зобов'язати Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_2 пільгову пенсію відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення» з 12 жовтня 2016 року.

Стягнути з Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (, 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Отто Брозовського, 85а) за рахунок коштів бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1), судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Р. Є. Скотар