Справа № 826/8826/13-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8826/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В. І. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Степанюка А. Г., Василенка Я. М.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІНВЕСТПОСТАЧ" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення №, № від 12.12.2012, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІНВЕСТПОСТАЧ" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення №, № від 12.12.2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2013 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2013 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2013 скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2016 вищевказані рішення судів попередніх інстанцій скасовано.

В ухвалі ВАСУ вказано, що висновки, викладені у судових рішеннях, судами попередніх інстанцій було зроблено без належного дослідження доводів сторін у справі та доказів, оскільки в матеріалах справи відсутні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що позбавляє можливості суд, розглядаючи справу по суті, дослідити та встановити факт прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 12.12.2012 № та № , дослідити їх зміст та встановити визначені ними підстави для нарахування податкових зобов'язань позивачу, підтвердити суми нарахованих грошових зобов'язань, визначених цими податковими повідомленнями-рішеннями, встановити на підставі якого акту перевірки та за які порушення були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Адміністративну справу №826/8826/13-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2016 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання з'явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2012 Державною податковою інспекцією у Печерському районі ДПС складено акт «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Техінвестпостач» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 30.06.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 30.06.2012».

Згідно акту перевірки, відповідачем встановлено наступні порушення ТОВ «Техінвестпостач»:

- пп.138.1.1.п.138.1, п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п. 146.5 ст. 146 Податкового Кодексу України, п.п .9.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХІУ, п.2.4, п. 2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, п.8 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 18.05.2000 за № 288/4509 зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 190 775 грн.

- п.п.7.2.3 п.7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР зі змінами та доповненнями, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.п .9.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4, п. 2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95, п. 4. «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 165, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 23.06.1997 року за № 233/2037 зі змінами та п. 4 «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 року за № 969, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 312 682 грн.

На підставі акту перевірки № 1030/22-4/25386911 від 16.11.12 Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва ДПС прийнято податкові повідомлення - рішення № від 12.12.2012 та № від 12.12.2012.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність факту реального вчинення господарських операцій по ланцюгу постачання товару у січні 2012 до ТОВ «Техінвестпостач», ТОВ «Донметалзбут» та ТОВ «ВКП «Спектр», що й стало підставою прийняття оскаржуваних рішень.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія судді виходить з наступного.

Між ТОВ «Техінвестпостач» та товариством з обмеженою відповідальністю «Матрікс» укладено договір №1/10 від 10.10.2011.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язаний продати покупцю товар, а покупець прийняти та оплати металопродукцію, далі іменується товар.

Найменування, кількість, якість, строк поставки, умови поставки і вартість товару визначається в рахунках - фактурах або у відповідних Специфікаціях; ціна товару за одиницю та по позиціям зазначається в рахунках - фактурах (п. 2.1 договору).

Ціна товару за одиницю і по позиціям зазначається в рахунках - фактурах (п. 3.1 договору).

Згідно п. 4.2 договору умови поставки - поставка зі складу продавця.

Поставка кожної партії товару повинна супроводжуватися наступними документами: накладна, рахунок - фактура, податкова накладна (п. 4.4 договору).

На підтвердження реальності господарської операції ТОВ «Техінвестпостач» подано до суду документи: рахунки - фактури № СФ - 0000001 від 05.01.2012, СФ - 0000002 від 10.01.2012, СФ - 0000003 від 10.01.2012, № СФ - 000005 від 12.01.2012 тощо (із зазначенням назви отриманого товару, кількості, одиниці виміру тощо); видаткові накладні: № РН - 0000002 від 06.12.2012, РН - 0000005 від 10.01.2012, № РН - 0000007 від 11.01.2012, № РН - 0000008 від 13.01.2012 тощо; товарно - транспортні накладні: № 000000001 від 06.01.2012 року, б/н від 01.10.2012 р., б/н від 11.01.2012 р., № 8 від 13.01.2011 р. (що підтверджує транспортування отриманого позивачем товару); акти прийому - передачі № 1 від 06.01.2012 року, № 2 від 10.01.2012 р., № 3 від 11.01.2012 р., № 4 від 13.01.2012 р.; копії платіжних доручень з відмітками банку про їх виконання (які підтверджують факт оплати товару позивачем та сплати, в його вартості сум ПДВ).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, в контексті пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналогічні норми містяться також у Розділі V Податкового кодексу України, який визначає правила оподаткування податком на додану вартість з 01.01.2011.

Згідно норми пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Абзацом 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

В п. 200.3 ст. 200 ПК України зазначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, наприклад, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для визначення податкового кредиту з податку на додану вартість, якщо відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, зокрема, у випадку не здійснення самих операцій.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Разом з тим, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

На виконання п. 2.1 договору з ТОВ «Матрікс» позивачем не надано до суду специфікацій, що позбавляє можливості встановити який саме товар було придбано позивачем у ТОВ «Матрікс».

Тобто, не наданого жодного рахунку-фактури із зазначенням найменування, кількості, якості та строку поставки, умови поставки та вартість придбаного товару.

Подані копії платіжних доручень стосуються здійснення розрахунків ТОВ «Техінвестпостач» з ВАТ «Мурованська автобаза» та здійснення розрахункових операцій з Стрійським вагоноремонтним заводом є фактично випискою по рахункам та не містять в собі відмітки про проведення банком операції.

До матеріалів долучено платіжні документи по розрахункам з ТОВ «Матрікс», однак останні не містять в собі чіткої дати проведення банком банківської операції.

Крім того, суд враховую, що згідно Довідки ДПІ в Орджонікідзевському р-ні м. Запоріжжя №160/22-1453/31166299 від 26.04.2012 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Матрікс» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платниками податків ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за період січень 2012, вбачається, що під час перевірки була опитана директор підприємства ТОВ «Матрікс» ОСОБА_4, яка вказала, що відношення до діяльності вказаного підприємства не має, на вказану посаду її зареєстрував ОСОБА_5 За результатами дослідження фінансово-господарських операцій ТОВ «Матрікс», що було проведено ВПМ ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя зроблено висновок про те, що первинні документи ТОВ «Матрікс» не засвідчують факт реального здійснення господарських операцій та не можуть бути підтвердженням права інших суб'єктів господарювання на внесення сум до податкового кредиту та валових витрат.

Також, контролюючим органом зроблено висновки про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Враховуючи в сукупності вищевикладене свідчить про те, що подані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності Контрагентів позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства, є правильним.

Апелянтами не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги, а висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позову, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІНВЕСТПОСТАЧ" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІНВЕСТПОСТАЧ" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішення №, № від 12.12.2012 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 18.10.2016 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.