Справа № 802/4159/15-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року м. Київ К/800/7829/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, третя особа: Державна казначейська служба України, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області стосовно відмови у виплаті позивачу вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, зобов'язати голову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області видати наказ про виплату позивачу вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою з врахуванням інфляційних процесів на день виплати, а територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою з врахуванням інфляційних процесів на день виплати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а за справою постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України, для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 07 квітня 1990 року працював на посаді судді Могилів-Подільського міського суду та Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач 20 грудня 2013 року звернувся із заявами про відставку до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України.

25 грудня 2014 року Верховною радою України прийнято Постанову №59-VIII «Про звільнення суддів», якою, зокрема, у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено ОСОБА_2 з посади судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати відповідачів нарахувати та виплатити йому таку допомогу з врахуванням інфляційних процесів на день виплати.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VІІІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час звільнення ОСОБА_2 з посади судді та відрахування його зі штату Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25 грудня 2014 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій було правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, третя особа: Державна казначейська служба України, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

Ю.К. Черпак