Справа № 316/2054/14-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року м. Київ К/800/29093/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Енергодарської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, міського голови м. Енергодара Наумичева Ігоря Миколайовича, третя особа Управління Державної казначейської служби України в м. Енергодарі Запорізької області про зобов'язання вчинити дії, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (із уточненням) до Енергодарської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області (далі - ВК Енергодарської міської ради), міського голови м. Енергодара Наумичева І.М., третя особа Управління Державної казначейської служби України в м. Енергодарі Запорізької області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Енергодарської міської ради від 2 березня 2012 року № 2 «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_2»; поновити на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, визнати неправомірними дії відповідача щодо затримки повідомлення позивача про належні при звільненні суми кінцевого розрахунку, що призвело до затримки розрахунку при звільненні та щодо затримки видачі ОСОБА_2 трудової книжки; стягнути з ВК Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки за період з 2 березня 2012 року по 12 лютого 2015 року в сумі 215532,90 грн.; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 січня 2015 року позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Енергодарської міської ради від 2 березня 2012 року № 2 «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_2», поновлення на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 24 червня 2010 року займав посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Рішенням Енергодарської міської ради від 2 березня 2012 року № 2 відповідно до статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» достроково припинено повноваження ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та 2 березня 2012 року звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту першого статті 36 Кодексу законів про працю України на підставі його аяви.

Згідно вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 4 квітня 2013 року ОСОБА_2 було призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки.

З 14 лютого 2012 року по 5 березня 2014 року позивач відбував покарання у Херсонській виправній колонії.

11 серпня 2014 року ОСОБА_2, повідомивши відповідача про те, що перебуває на стаціонарному лікуванні, просив останнього надати довідку про його середньомісячну та середньоденну заробітну плату для здійснення підрахунку розміру матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (а.с.10).

ВК Енергодарської міської ради листом від 15 серпня 2014 року № 02-15/3117 роз'яснив, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня зарплата є період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески чи за неї сплачувались страхові внески для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Оскільки ОСОБА_2 рішенням від 2 березня 2012 року № 2 звільнено з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, то відповідач не має можливості надати вказану у заяві довідку. Відповідачем також направлено копію зазначеного рішення про звільнення позивача.

Трудову книжку позивача та кінцевий розрахунок при звільненні в розмірі 9067,04 грн, 12 лютого 2015 року отримав представник за довіреністю - ОСОБА_4

Вказуючи на неправомірність дій відповідача щодо затримки проведення розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ВК Енергодарської міської ради середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки за період з 2 березня 2012 року по 12 лютого 2015 року в сумі 215532,90 грн.

Розглядаючи вказану справу та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 березня 2012 року по 12 лютого 2015 року є безпідставними, оскільки відповідно до Розпорядження міського голови від 2 березня 2012 року № 107-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_2» з позивачем в повному обсязі проведено кінцевий розрахунок при звільненні, кошти виплачені представнику позивача - ОСОБА_4 за першим зверненням.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 вказаного Кодексу у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Судами встановлено, що Рішенням Енергодарської міської ради від 2 березня 2012 року № 2 відповідно до статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» достроково припинено повноваження ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та 2 березня 2012 року звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту першого статті 36 Кодексу законів про працю України на підставі його заяви.

Розпорядженням міського голови від 2 березня 2012 року № 107-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_2» проведено кінцевий розрахунок при звільненні згідно з рішенням про звільнення позивача.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що якщо останній день роботи працівник на роботі був відсутній, власник або уповноважений ним орган надсилає йому повідомлення про необхідність одержати трудову книжку.

Пересилання трудової книжки поштою допускається тільки за наявності письмової згоди працівника. Якщо трудова книжка вчасно працівником не отримана, то вона зберігається у відділі кадрів підприємства.

Судами встановлено, що відповідач листом від 2 березня 2012 року № 04-29/11 направив на адресу позивача Рішення Енергодарської міської ради від 2 березня 2012 року № 2 «Про дострокове припинення повноважень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_2» та Розпорядження міського голови від 2 березня 2012 року № 107-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_2» для ознайомлення, а також зазначив про необхідність з'явитись ОСОБА_2 до відділу кадрової роботи та нагород ВК Енергодарської міської ради та отримати трудову книжку.

Відповідач вказаний лист направив позивачу на адресу зазначену ним в особовій картці Форми П-2ДС.

Відповідачем трудова книжка не видавалась та по пошті не направлялась, оскільки не позивач, а ні його представник не вчиняли дій щодо її отримання та не надали письмової згоди про направлення її поштою.

І лише за зверненням представника позивача - ОСОБА_4 12 лютого 2015 року, в цей же день відповідачем була видана трудова книжка позивача та виплачено кошти нараховані згідно Розпорядження міського голови від 2 березня 2012 року № 107-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_2».

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідачів щодо затримки видачі трудової книжки та стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також погоджується і з висновками судів про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідачів середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 березня 2012 року по 12 лютого 2015 року, оскільки відповідно до Розпорядження міського голови від 2 березня 2012 року № 107-ос «Про кінцевий розрахунок з ОСОБА_2» з позивачем в повному обсязі проведено кінцевий розрахунок при звільненні, кошти виплачені представнику позивача - ОСОБА_4 за першим зверненням.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2015 року необхідно залишити без змін, оскільки вони є законними і обґрунтованими та ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Енергодарської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, міського голови м. Енергодара Наумичева Ігоря Миколайовича, третя особа Управління Державної казначейської служби України в м. Енергодарі Запорізької області про зобов'язання вчинити дії, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та за час затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Черпак Ю.К.