Справа № 806/1866/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м.Житомир справа № 806/1866/16

категорія 3.5

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Гурін Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ОвручГазАвто" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною постанови

встановив:

30 вересня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "ОвручГазАвто" (далі - ПП "ОвручГазАвто") із позовом до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною постанови від 6 вересня 2016 року №ЖИ76/06-13005/0562.

У позовній заяві ПП "ОвручГазАвто" вказало, що постановою Управління Держпраці у Житомирській області від 6 вересня 2016 року №ЖИ76/06-13-005/0562 було накладено штраф на ПП «ОвручГазАвто» у сумі 4350 грн 00 коп. за порушення підприємством законодавства України про працю, виявлене під час проведення планової перевірки, яка була оформлена актом перевірки від 15 серпня 2016 року №06-13-005/0562. Позивач просить визнати протиправною постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 6 вересня 2016 року №ЖИ76/06-13-005/0562 про накладення на ПП «ОвручГазАвто» штрафу у розмірі 4350 грн 00 коп.

Ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, 17 жовтня 2016 року електронною поштою надіслав на адресу Житомирського окружного адміністративного суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.15).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, 19 жовтня 2016 року факсимільним зв'язком направив на адресу Житомирського окружного адміністративного суду заяву про розгляд справи без його участі, у заяві вказав, що проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.16).

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Управління Держпраці у Житомирській області була проведена планова перевірка ПП «ОвручГазАвто» з питань додержання законодавства про працю.

За результатами перевірки Управлінням Держпраці у Житомирській області було складено акт перевірки від 15 серпня 2016 року №06-13-005/0562, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме: остаточний розрахунок зі звільненими працівниками проводиться не в день їх звільнення.

6 вересня 2016 року на підставі акту перевірки Управлінням Держпраці у Житомирській області була винесена постанова №ЖИ76/06-13-005/0562, якою, згідно абзацу третього частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за порушення позивачем законодавства про працю, викладене в акті перевірки від 15 серпня 2016 року №06-13-005/0562, на ПП «ОвручГазАвто» було накладено штраф у розмірі 4350 грн 00 коп. (а.с.7).

Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд виходив з наступних мотивів.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України від 11 лютого 2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Управління Держпраці у Житомирській області.

Процедуру проведення відповідачем перевірок встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 2 липня 2012 року №390 (далі - Порядок №390).

Відповідно до пункту 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки.

Як вже було встановлено судом, за результатами проведення перевірки Управлінням Держпраці у Житомирській області було складено акт перевірки від 15 серпня 2016 року №06-13-005/0562, у якому зафіксовано порушення позивачем вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме: остаточний розрахунок зі звільненими працівниками проводиться не в день їх звільнення. Так, ОСОБА_1 звільнено з 20 квітня 2016 року (наказ №180 від 20 квітня 2016 року), а остаточний розрахунок проведено 28 квітня 2016 року.

Зазначене порушення позивачем не оспорюється.

Згідно вимог статті 21 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до абзацу третього частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

На думку позивача, диспозиція зазначеної норми Закону може бути застосована не за будь-яке порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам та інших виплат, передбачених законодавством про працю, а лише за таке, яке було вчинено повторно більш як за один місяць. Однак, як випливає із змісту оскаржуваної постанови, щодо позивача було встановлено лише одиничний факт порушення вимог частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України щодо проведення остаточного розрахунку із звільненим працівником не у день його звільнення. Таким чином, на думку позивача, правових підстав для застосування абзацу третього частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і накладення на ПП «ОвручГазАвто» штрафу у розмірі 4350 грн 00 коп. за виявлене одиничне порушення частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України у відповідача не було.

Суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

Процедура накладення таких штрафів врегульована постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення».

Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Абзацом 4 пункту 2 наведеної постанови передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Позивач помилково трактує положення частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України. Наведеною нормою передбачено застосування штрафу у разі виплати інших виплат, передбачених законодавством про працю, не у повному обсязі.

З положень статті 116 Кодексу законів про працю України вбачається, що виплата всіх сум працівнику який звільняється проводиться у повному обсязі у день звільнення.

Матеріалами справи підтверджується, що ПП «ОвручГазАвто» взагалі у день звільнення не виплатив ОСОБА_1 належні суми.

Отже, постанова Управління Держпраці у Житомирській області від 6 вересня 2016 року №ЖИ76/06-13-005/0562 про накладення штрафу на ПП «ОвручГазАвто» у розмірі 4350 грн 00 коп. є правомірною, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статями 71, 86, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін