Справа № 309/1229/16, 2а-309/55/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року Справа № 876/4873/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ :

08 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати постанову серії АА № 191932 від 30.03.2016 року про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року у справі № 309/1229/16-а вказаний позов було задоволено.

У своїй апеляційній скарзі Хустська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі Хустська ОДПІ) просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтувало тим, що протокол у справі про адміністративне правопорушення від 24.03.2016 року серії КР № 305373 складено посадовою особою Хустської ОДПІ, а адміністративне стягнення накладено постановою від 30.03.2016 року серії АА № 191932 начальником Хустської ОДПІ. Тому твердження суду про те, що протокол у справі про адміністративне правопорушення складено неуповноваженою на те посадовою особою та не міг бути прийнятий як доказ вини позивача при розгляді начальником Хустської ОДПІ справи про адміністративне правопорушення є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання апеляційного суду не зявилися, що не перешкоджає судовому розгляду справи з огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що скаргу слід задовольнити частково з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що протокол щодо нього складено посадовою особою Хустської ОДПІ головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_3, що не відповідає нормам ч. 1 ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Тому такий протокол про адміністративне правопорушення не міг бути прийнятий як доказ вини ОСОБА_2 при розгляді начальником Хустської ОДПІ справи про адміністративне правопорушення.

Отже, постанову про накладення адміністративного стягнення серії АА № 191932 від 30 березня 2016 року, винесену начальником Хустської ОДПІ ОСОБА_4, слід скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку із спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Даючи правову оцінку постанові суду першої інстанції та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, постановою серії АА № 191932 від 30.03.2016 року, винесеною начальником Хустської ОДПІ ОСОБА_4, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 56 від 24.03.2016 року, складеного головним державним ревізором-інспектором сектору АЄВ ВПіЗзФО Хустської ОДПІ ОСОБА_3, позивача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП за несвоєчасне подання звітності по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.

Як передбачено ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган ( посадова особа ) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Перелік посадових осіб, яким законодавством надано право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 255 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи:

органів внутрішніх справ (Національної поліції) (частина перша статті 44, статті 44-1, 46-1, 46-2, 51, 51-2, 92, частина перша статті 106-1, стаття 106-2, частини четверта і сьома статті 121, частини третя і четверта статті 122, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя статті 123, стаття 124, частина четверта статті 127, статті 127-1, 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, 154, 155, 155-2 - 156-2, 159, 160, 162 - 162-3, 164 - 164-11, 164-15, 164-16, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 172-4 - 172-9, 173 - 173-2, 174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 181-3 - 185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 196, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20);

органів державної податкової служби (статті 51-2, 155-1, 162-1, 162-2, 163-1 163-4, 163-12, 164, 164-5, 164-16, 166-16, 166-17, 177-2, 204-3);

Таким чином слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що протокол № 56 від 24.03.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, складено головним державним ревізором-інспектором сектору АЄВ ВПіЗзФО Хустської ОДПІ ОСОБА_3 без наявності відповідних повноважень всупереч приписам п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП.

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відтак, оскільки вказаний протокол слугував підставою для притягнення позивача ОСОБА_2 оскаржуваною постановою серії АА № 191932 від 30.03.2016 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, то таку постанову не можна вважати обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам закону.

Разом із тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

На переконання апеляційного суду, виходячи із наведених приписів КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, суд першої інстанції не вправі був приймати рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Виходячи з наведеного апеляційний суд прийшов до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані лише органу, який розглядає справу про адміністративні правопорушення. Задовольнивши таку позовну вимогу, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень при вирішенні справи, які передбачені ст. 162 КАС України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції у частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП та відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Хустської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області задовольнити частково.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2016 року у справі № 309/1229/16-а в частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності скасувати та відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

У решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена 20 жовтня 2016 року.