Справа № 638/20191/15-а
Суддя: Наумова С. М.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/256/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Наумова С.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання рішення не дійсним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2015 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом та просить: визнати не чинним рішення Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про призначення (поновлення) пенсії ОСОБА_1 в розмірі 949 грн.,зобов'язати відповідача провести перерахунок розміру пенсії позивача з 13 жовтня 2013 року, на виконання постанови Дзержинського районного суду України в м. Харкові від 27.01.2014 року про поновлення нарахування та виплати пенсії, починаючи з 13 жовтня 2013 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням документів, які долучались до пенсійної справи, також зобов'язати відповідача здійснювати індексацію та перерахунок пенсії у відповідності до закону, а також надати звіт про виконання рішення суду.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

07.10.2016 року відповідач надав до суду заперечення проти позову, в якому просить відмовити в його задоволенні, з тих підстав, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2014 р. по справі № 2-а/638/82/14 638/20244/13-а за позовом ОСОБА_1 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

29.07.2014 р. колегією суддів Харківського апеляційного адміністративного суду постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2014 р. залишено без змін.

В резолютивній частині постанови суду від 27.01.2014 р. зобов'язано управління поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 13.10.2013 року.

ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії та встановлена пенсія в розмірі 949 грн., сума доплати за рішенням суду становила 18479,27 грн., яка була виплачена в травні місяці 2015 року.

З 01.09.2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» №704-УІІІ від 17.09.2015 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та встановлено розмір пенсії в розмірі 1074 грн.00 коп., яка виплачується щомісячно..

Щодо п. З уточнюючих позовних вимог позивача управління повідомляє наступне. Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Населення - сукупність людей, що проживають на певній території, здійснюють свою життєдіяльність у межах адміністративної чи політичної одиниці.

В той же час, ОСОБА_1 проживає в іншій державі - це АДРЕСА_1.

Щодо п. 4 уточнюючих позовних вимог позивача. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Управлінням не було порушено строки виплати пенсії ОСОБА_1, так як ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду управлінням було отримано 17.03.2015, а доплату за рішенням суду, як вже було зазначено, ОСОБА_1 отримала у травні 2015 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, де одержувала пенсію за віком з 1991 року. З 1995 року позивачка виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим виплата пенсії позивачу була припинена та проведена виплата пенсії за 6 місяців наперед.

Оскільки 07 жовтня 2009 року Конституційним судом України (Рішення від 07.10.2009 року № 25-рп/2009) визнано таким, що не відповідають Конституції України положення п. 2 ч. 1 ст. 49 і друге речення ст.. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV позивач звернувся до УПФУ в Київському районі м. Харкова 21.10.2013 року із заявою про поновлення їй пенсійних виплат. Протоколом засідання комісії від 30.10.2013. позивачці було відмовлено

В зв'язку з відмовою, позивач звернулась до суду, та постановою Дзержинського районного суду від 27 січня 2014 року адміністративний позов задоволено, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова в частині відмови позивачці в поновленні нарахування та виплати пенсії за віком неправомірними та зобов'язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком з 13.10.2013 року.

З 01.09.2015 року на виконання постанови суду було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1, та встановлено розмір пенсії в розмірі 1074 грн. 00 коп.

Позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова із заявою про перерахунок розміру пенсії з дати поновлення - 13.10.2013р. зі всіма підвищеннями, індексаціями, надбавками та доплатами, передбаченими Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як непрацюючому пенсіонеру. Листом № 265/к-7 від 12.11.2014р. в перерахунку пенсії відмовлено.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-IV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року за №1-32/2009 (№25-рп/2009) визнано такими, що не відповідаютьКонституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV.

Згідно з пунктом 3.3 мотивувальної частини вищезазначеного рішення, виходячи із правової, соціальної природи пенсії право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія,- в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Таким чином, позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як громадянин України проживаючий на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до п. 3 ч.2 статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Отже, позивач має такі ж самі конституційні права, як громадянин України проживаючий на території України, це також стосується її права як на виплату пенсії, так і на індексацію та інші перерахунки таких виплат.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, виплата якої здійснюється згідно із законом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу у розмірах відповідно до чинного законодавства є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково.

При звернені до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 183-2, 186 КАС України, ч.1 ст. 8, 19, ч.3 ст. 22, ч.1 ст. 58 Конституції України, ст.ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про призначення пенсії в розмірі 949 грн.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 13 жовтня 2013 року у розмірах відповідно до чинного законодавства з урахуванням документів, які долучались до пенсійної справи.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати згідно із законом.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн..) 20 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат по апеляційному оскарженню, суд роз'яснює право позивача звернутись у відповідності до п. 3 ч. 1 статті 168 КАС до Харківського апеляційного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через районний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.М. Наумова.