Справа № 824/1528/15-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року м. Київ К/800/4026/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Борисенко І.В., Бухтіярової І.О,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління державної фіскальної служби у Чернівецькій області, в якому просив скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 970,52 грн., в т.ч. за основним платежем 561,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 409,52 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 10 624,79 грн., в т.ч. за основним платежем 5 841,84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 4 782,95 грн.;

- рішення від 16.06.2015 року № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 7 906,28 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2015 року № Ф-, за якою сума боргу позивача зі стати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування становить 16 321,60 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судові рішення обґрунтовано висновком про те, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та податкової вимоги про сплату боргу.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що він не мав трудових відносин з фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а отже не зобов'язаний здійснювати нарахування та сплату податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.

Державну податкову інспекцію у м. Чернівцях Головного управління державної фіскальної служби у Чернівецькій області замінено правонаступником Чернівецькою об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач, Державна податкова інспекція) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, оскільки при їх ухваленні суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено позапланову перевірку ОСОБА_4 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.05.2012 року по 30.04.2014 року, за результатами якої складено акт від 05.06.2015 року № 151/24-12-17-01-18/249602354.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, позивачем порушено вимоги податкового законодавства, зокрема,

- п. 51.1 ст. 51, абз. «б» пп. 176.2 п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, що полягало у неподанні звітності форми 1-ДФ за II квартал 2014 р., не включення в повному обсязі сум доходу фізичній особі, а також сум нарахованого та утриманого з них податку в податковому розрахунку сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 3-йквартал 2014 р. 1-й квартал 2015 р.;

- пп. 164.1.2 п.164.1, пп.164.2.2 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що полягало у не включенні до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу за період з 15.05.2014 р. по 30.04.2015 р. дохід у вигляді заробітної плати в сумі 40 400,00 грн., отриманого фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- абз. «а» пп. 176.2, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме, позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб, виплачених на користь платників податку за період з 15.05.2014 р. по 30.04.2015 р. на загальну суму 5 841,84 грн.;

- п. 168.1 ст. 168, «а» пп. 176.2 п. 176.2 ст. 176, п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а саме не утримано в повному обсязі та не перераховано до бюджету військовий збір на загальну суму 606,00 грн.;

- ст. 8 п.5 та п. 7 розділу 3 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що полягало у ненарахованні та неутриманні єдиного внеску в сумі 16 321,60 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що в ході проведення перевірки позивач та громадяни ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надали пояснення з яких вбачається, що ОСОБА_4 дійсно використовував працю найманих працівників без їх офіційного працевлаштування та сплати відповідних податків та зборів до бюджету.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків 16.06.2015 року Державною податкової інспекцією прийнято оскаржувані позивачем рішення та вимогу про сплату боргу.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Так, згідно ч. 2 ст. 259 Кодексу законів про працю України органи доходів і зборів мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

А за змістом ст. 75 та ст. 78 Податкового кодексу України одним із видів перевірок, які проводяться контролюючими органами, є документальна позапланова перевірка, що здійснюється, в тому числі у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку (в тому числі фізична особа-підприємець), зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Згідно ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи (п. 177.7 ст. 177 вказаного Кодексу).

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зокрема, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

За приписами ст. 110 та ст. 113 Податкового кодексу України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) не звільняє платників податків від обов'язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 16 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлено військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу України., а об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 вказаного Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 % від об'єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п.16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 вказаного Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 Податкового кодексу України.

А відповідно до абз. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6, ч. 8 ст.9 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний у повному обсязі обчислювати і сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Частиною 5 ст. 8 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у п. 1 ч. 1 ст.4 (крім абз. 7) цього Закону, встановлюється у відсотках до бази нарахування єдиного внеску, що визначена абз.1 п. 1 ч. 1 ст. 7 (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

А, згідно ч. 7 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 2, 6 - 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 9 цієї статті), встановлюється у розмірі 3,6 % визначеної п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснює виробництво та реалізацію, виробів з деревини (меблів, інших дерев'яних конструкцій).

Згідно письмових пояснень, наданих позивачем 15.05.2015 року, гр. ОСОБА_5 працює у нього столярем на протязі трьох місяців, отримує заробітну плату у розмірі 1 300,00 грн. особисто в кінці кожного місяця з рук в руки у готівковій формі, в жодних відомостях він не розписується та на даний час збирає необхідні документи для офіційного працевлаштування; гр. ОСОБА_6 працює охоронцем вже на протязі року, отримує заробітну плату 1 000,00 грн. особисто з рук в руки, і в жодних відомостях також не розписується. Крім того, у вказаному поясненні позивач зазначив, що у нього працює і гр. ОСОБА_7, яка виконує обов'язки по лакуванню дверей.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що згідно пояснень, наданих громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вони дійсно працювали в цеху по виробництву меблів та інших дерев'яних конструкцій, що належить позивачу, щомісячно отримували заробітну плату особисто від ОСОБА_4 проте у будь - яких журналах чи відомостях за отримані кошти вони не розписувались та трудових договорів з ОСОБА_4 не укладали.

Таким чином, розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, враховуючи встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки обставини щодо фактичного використання позивачем праці найманих працівників, а, відповідно, і неправомірності не нарахування та не сплати позивачем відповідних податків та зборів до бюджету, надали належну оцінку зібраних у справі доказів у їх сукупності з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач є податковим агентом стосовно громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а отже був зобов'язаний у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахувувати, утримувати та перераховувати до бюджету податок з доходу фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з доходу, що ним був виплачений вищевказаним громадянам у вигляді заробітної плати.

Судами попередніх інстанцій правомірно не прийнято до уваги посилання позивача на відкликання громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наданих ними письмових пояснень, оскільки заяви про відкликання раніше наданих письмових пояснень надані вказаними особами вже після проведення контролюючим органом перевірки і прийняття оскаржуваних рішень, крім того, в заявах не зазначено мотиви, з яких вони начебто обмовили себе, в той час як судовим розглядом фактично було встановлено, що пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надавали добровільно та без будь-якого примусу.

Таким чином, у ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих податковим органом та зібраних судом на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України доказів.

Відсутність відповідних доказів є підставою для відмови у задоволенні позову платника податків.

Із зазначеного вбачається, що судами попередніх інстанцій дотримано вимоги ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України та надано правильну правову оцінку встановленим у справі обставинам у їх сукупності з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого висновок про правомірність визначення позивачеві грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску та застосування штрафних санкцій є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2016 року у справі № 824/1528/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Борисенко

І.О. Бухтіярова