Справа № 815/994/16
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/994/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Одеської виправної колонії державної управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (далі - УДПтСУ в Одеській області), Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14) ( далі ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14)), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд: визнати незаконним наказ № 83 о/с про звільнення від 16.10.2015 року; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення соціально-психологічої служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Одеської виправної колонії №14; зобов'язати національне управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області внести відповідні записи до трудової книжки позивача; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив наступне.

На підставі наказу №830/с від 16.10.2015 року позивача звільнено з займаної посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОВК ДПтСУ в Одеській області (№14).

Як зазначено у наказі, підстава - висновок службового розслідування управління від 16.10.2015 року.

Представник позивача зазначає, що у квітні 2015 року ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади, у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину.

02.10.2015 року ухвалою Малиновського районного суду ОСОБА_1А продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді відсторонення від займаної посади із зазначенням дати закінчення дії ухвали, а саме 10.10.2015 року.

Представник позивача вказує на те, що ухвалу було надано до канцелярії відповідача - 09.10.2015 року. Додатково позивач звернувся до канцелярії та до кадрового працівника з рапортом про надання щорічної обов'язкової відпустки, але рапорт ніхто не прийняв, у звязку з чим позивач направив зазначений рапорт поштою.

Відповідно до поштового повідомлення відповідач отримав рапорт 16.10.2015 року.

21.10.2015 року на адресу ОСОБА_1 відповідачем надісланий лист з повідомленням про те, що йому відмовлено у наданні відпустки таі звільнено.

24.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся з листом про надання йому документів, а саме трудової книжки, копії наказу про звільнення та військового квитка, які отримав поштою з супровідним листом. Наказ про звільнення позивач отримав, лише, 14.01.2016 року.

Представник позивача, вважає наказ про звільнення № 83 о/с від 16.10.2015 року незаконним, оскільки даний наказ вчинений на підставі службового розслідування, якого фактично не було.

Позивач та представник позивача під час розгляду справи підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача, Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, під час розгляду справи, проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Представник відповідача, Одеської виправної колонії державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14),під час розгляду справи, проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Відповідач, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області, до судового засідання не зявився, належним чином та своєчасно повідомлений про дату,час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд розглядає справу в порядку письмового провадження, що відповідає приписам ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до наказу УДПтСУ в Одеській області від 20.03.2014 року №12о/с, ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Одеської виправної колонії (№14). Підстава: заява ОСОБА_1.

Згідно рапорту начальника ОВ ОВК УДПтСУ в Одеській області № 14 капітана внутрішньої служби ОСОБА_2 від 15.04.2015 року, під час огляду співробітників установи під час заходу на охороняємо територію, в ході огляду начальника відділення СПС № 17 майора внутрішньої служби ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в правій нижній кишені куртки, одягненої на ньому, було виявлено 2 (дві) конвалюти медичного засобу «Неогабін 150» по 10 (десять) капсул в кожній конвалюті, шприц одноразового використання обємом 5 мл, шприц одноразового використання обємом 2мл, шприц одноразового використання обємом 1мл та гаманець з коштами.

Капітаном внутрішньої служби ОСОБА_2, у присутності двох понятих та 2 співробітників ОВК УДПтСУ в Одеській області № 14, в ході огляду було виявлено та вилучено: в правій нижній кишені куртки, одягненої на ОСОБА_1, 2 (дві) конвалюти медичного засобу «Неогабін 150» по 10(десять) капсул в кожній конвалюті, шприц одноразового використання обємом 5 мл, шприц одноразового використання обємом 2 мл, шприц одноразового використання обємом 1 мл;влівій нижній кишені куртки, одягненої на ОСОБА_1, пачку цигарок «Прилуки особливі» з обірваними цигарками, при вилученні яких в пачці від цигарок було виявлено та вилучено презерватив з рідиною коричневого кольору невідомого походження, в лівій внутрішній кишені куртки виявлено та вилучено гаманець з коштами в національній валюті у сумі 544 (пятсот сорок чотири) грн.. Також у гаманці виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакунок з речовиною рослинного походження зеленого кольору та прозорий поліетиленовий пакунок з речовиною рослинногопоходження зеленого кольору та прозорий поліетиленовий пакунок з речовиною невідомого походження коричневого кольору.

Зібрані за даним фактом матеріали, згідно спецповідомлення від 15.04.2015 року № 1/4/2543 прокурору м. Одеси старшому раднику юстиції ОСОБА_3, начальнику УДПтСУ в Одеській області ОСОБА_4, передані слідчому з ОВС першого слідчого відділу управління прокуратури Одеської області юристу першого класу ОСОБА_5.

Відповідно до наказу УДПтСУ в Одеській області № 151 від 15.04.2015 року, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обовязків начальника відділення соціально-психологічноїслужби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14), затверджено склад комісії для проведення службового розслідування по факту спроби проносу 15.04.2015 року заборонених речей на охороняємо територію ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14) та призначено проведення службового розслідування у встановлені строки.

Ухвалою слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси 17.04.2015 року тимчасово відсторонено підозрюваного ОСОБА_1 від посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Одеської виправної колонії (№14) на двохмісячний строк з 17.04.2015 року по 17.06.2015 року та застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно висновку від 28.04.2015 року службового розслідування по факту спроби проносу 15.04.2015 року заборонених речей на охороняємо територію ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14) майором внутрішньої служби ОСОБА_1, комісія призупинила службове розслідування до прийняття рішення суду по справі.

Враховуючи ухвалу слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року внести зміни до наказу № 151 від 15.04.2015 року в частині відміни п. 1 та п.2.

29.04.2015 року, наказом УДПтСУ в Одеській області № 188, внесено зміни до наказу від 15.04.2015 року № 151. ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обовязків на двомісячний строк з 17.04.2015 року по 17.06.2015 року, відмінено дію п. 2 наказу № 151.

Ухвалою Приморського районного суду від 12.06.2015 року майора внутрішньої служби ОСОБА_1А відсторонено від посади до 12.08.2015 року.

25.09.2015 року листом №1/2/6041 ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14) ОСОБА_1 запропоновано зявитися до установи для надання пояснень щодо його неявки на службу з 12.08.2015 року по 25.09.2015 року з невідомих причин.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2015 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та продовжено строк дії ухвали суду у вигляді відсторонення ОСОБА_1 від посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Одеської виправної колонії № 14. Строк дії ухвали суду становить 60 днів і обчислюється з урахуванням строку закінчення дії ухвали від 12.06.2015 року, ухвала припиняє дію 10.10.2015 року.

Згідно листа в.о. начальника ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6, незважаючи на те, що згідно ухвали суду відсторонення від виконання службових обов'язків майора внутрішньої служби ОСОБА_1 закінчилося 10.10.2015 року, однак станом на 16.10.2015 року зазначений співробітник на службу не прибув, при спробі звязатися з ним за номером телефону, який був залишений ОСОБА_1 у списку оповіщення, абонент був відключений, при відвідуванні за місцем проживання дома нікого не було.

Факт невиходу позивача на службу без поважних причин з 10.10.2016 року по 16.10.2016 року, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рапортів від 10.10.2016 року, 11.10.2016 року, 12.10.2016 року, 13.10.2016 року, 14.10.2016 року, 15.10.2016 року, 16.10.2016 року ( арк. с. 120-128).

Відповідно до наказу № 564 УДПтСУ в Одеській області від 15.10.2016 року, з метою зясування обставин безпідставного невиходу на службу майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , призначено службове розслідування.

Згідно висновку службового розслідування по факту невиходу на службу без поважних причин майора внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОВК УДПтС України в Одеській області (№14), комісія пропонує: вважати службове розслідування закінченим; вважати період з 12.10.2015 року по 16.10.2015 року періодом невиходу на службу без поважних причин майора внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОВК УДПтС України в Одеській області (№14), який не підлягає нарахуванню та виплаті грошового забезпечення; вважати період з 17.04.2015 року 10.10.2015 року відсторонення ОСОБА_1 від посади таким, що не підлягає нарахуванню та виплаті грошового забезпечення; за порушення службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 7.2 Кодексу етики та службової поведінки персоналу ДКВС України, занесення на охороняєму територію установи заборонених речей, невихід на службу без поважних причин, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОВК УДПтС України в Одеській області (№14), звільнити з органів ДКВС України за п. 64»є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби органами рядового та начальницького складу ОВС України.

Наказом УДПтСУ в Одеській області № 566 від 16.10.2016 року за порушення службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 7.2 Кодексу етики та службової поведінки персоналу ДКВС України, занесення на охороняєму територію установи заборонених речей, невихід на службу без поважних причин, майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОВК УДПтС України в Одеській області (№14), звільнено з органів ДКВС України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби органами рядового та начальницького складу ОВС України.

Наказом УДПтСУ в Одеській області № 83о/с від 16.10.2016 року звільнено у запас за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-105329), начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Одеської виправної колонії № 14.

09.10.2015 року позивач направив до ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14) рапорт із проханням надати йому чергову щорічну відпустку з 10.10.2015 року до 18.11.2015 року.

21.10.2015 року відповідачем ОВК УДПтСУ в Одеській області направлено на адресу позивача відповідь, згідно якої повідомлено про звільнення ОСОБА_1 з органів ДКВС з 16.10.2015 року.

23.11.2015 року позивач направив на адресу відповідача лист, згідно якого просив направити на його адресу трудову книжку, документи військового обліку та завірену копію наказу про звільнення та просив вирішити питання щодо виплати йому заробітної плати з квітня 2015 року.

04.12.2015 року на адресу позивача направлено трудову книжку АХ № 722571 на імя ОСОБА_1, обліково-послужна картка № 4/282 від 22.09.2006 року на імя ОСОБА_1, припис №1/2/485 від 21.10.2015 на ім'я ОСОБА_1, запропоновано позивачу звернутися за копією наказу про звільнення до УДПтСУ в Одеській області та розяснено, що заробітна плата не виплачувалася у зв'язку із відстороненням позивача від посади. Наказ про звільнення позивач отримав 14.01.2016 року.

Згідно посадової інструкції начальника відділення соціально-психологічної служби відділу із соціально-виховної та психологічної роботи, затвердженої 17.11.2014 року, начальник відділення соціально-психологічної служби відділу із соціально-виховної та психологічної роботи в своїй службовій діяльності керується чинним законодавством України, наказами, розпорядженнями та інструкціями Державної пенітенціарної служби України, наказами вищестоящих органів, керівництва управління ДПтСУ в Одеській області та установи, нормативними актами, що регламентують його роботу.

Відповідно до ч. 1, 2, 8 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є

державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до

закону.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Особи рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби України, яким повідомлено про підозру у вчиненні ними злочину у сфері службової діяльності та професійної діяльності, повязаної з наданням публічних послуг, та/або повязаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягають відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов'язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (далі Положення), для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Згідно п. 23. 24 Положення, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. 64 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), у тому числі за порушення дисципліни.

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до положень ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно ст. 3 Дисциплінарного статуту, начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і

накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це

перед старшим прямим начальником.

Відповідно до положень ст. 8 Дисциплінарного статуту, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків,честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Приписами ст. 12 Дисциплінарного статуту встановлено перелік видів дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як встановлено судом, позивач направив на адресу відповідача ОВК УДПтСУ в Одеській області (№14) рапорт про надання йому щорічної чергової відпустки та з 10.10.2015 року не зявлявся на службу. На думку суду, факт направлення рапорту про надання щорічної чергової відпустки не є підставою для невиходу на службу, оскільки позивачу 10.10.2015 року не було відомо про результати розгляду його рапорту та про погодження надання йому чергової щорічної відпустки.

Враховуючи вищевикладене суд приходить висновку, що позивач, без поважних причин, з 10.10.2015 року по 16.10.2015 не зявлявся на службі, у звязку з чим прийнятий 16.10.2015 року наказ про звільнення позивача є правомірним та не підлягає скасуванню, тому як наслідок, не підлягають задоволенню вимоги позивача про поновлення його на посаді та зобовязання внести відповідні записи до трудової книжки.

Щодо вимоги позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 07.10.2009 року № 222, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби виплачується грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Оскільки позивача було відсторонено від посади з 17.04.2015 року по 10.10.2016 року на підставі ухвал слідчих суддів, а з 10.10.2016 року по 16.10.2016 року він не зявлявся на службі без поважних причин, суд приходить висновку, що вимога позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відмовляючи позивачу в поновленні на роботі та стягненні середньо грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося з дотримання вимог вищезазначених норм закону, тому вимога позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди є похідної та задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо(неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Одеської виправної колонії державної управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Н.В.Бжассо