Справа № 2а/0270/4847/11
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/4847/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Щербацькій Ользі Сергіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

до: Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулось публічне акціонерне товариство Вінницяобленерго ( далі позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у м. Вінниці (далі відповідач) з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Вінниці № НОМЕР_1 від 31.05.2011 року .

Позов мотивовано тим, що за наслідками позапланової невиїзної документальної перевірки з питань своєчасності , достовірності повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року складено акт №2000/23/00130694 від 17.05.2011 року, на підставі якого відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31.05.2011 року форми «Р», яким позивачу було зменшено податковий кредит з податку на додану вартість за грудень 2010 року на суму 56292,00 та нараховані штрафні фінансові санкції у розмірі 14073,00 грн.

Не погоджуючись із діями податкового органу під час проведення ним перевірки та з винесеними відповідачем податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з вимогами про визнання їх протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем порушено порядок проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, передбачений Податковим кодексом України, а відтак рішення, прийняте внаслідок зазначеної перевірки, також є протиправним.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити їх.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити на підставі поданих заперечень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

02 червня 2011 року на адресу ПАТ «Вінницяобленерго» надійшло податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 31.05.2011 року, за підписом першого заступника начальника ДПІ у м. Вінниці ОСОБА_4

Із зазначеного податкового повідомлення-рішення позивачу стало відомо про здійснення відповідачем невиїзної документальної перевірки товариства.

Безпосередньо сам акт перевірки позивачем був отриманий 06.06.2011 року після письмового звернення до ДПІ у м. Вінниці із листом № 16-6698, що також не було спростовано у судовому засіданні представником відповідача.

Крім того, у період з 14.07.2011 року по 18.07.2011 року, відповідач здійснив позапланову виїзну перевірку підприємства позивача з питань своєчасності достовірності повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року, за результатами якої було складено акт № 3180723/00130694 від 25.07.2011 року.

Як вбачається із даного акту перевірки, відповідач повторно провів перевірку позивача з тих самих питань та за той самий період. Крім того, під час проведення в даному випадку вже виїзної перевірки, відповідач знову використав лише декларації позивача та інформацію з наявних в інспекції баз АРМ «ТАХ» АРМ «Звіт» АІС «ОР», АІС «РПП» і на підставі цих даних прийшов до висновку про нікчемність правочинів між підприємством позивача та ТОВ «Вінакольд».

У судовому засіданні представник позивача заявила суду, що відповідач в порушення норм Податковим кодексом України, які регулюють порядок проведення перевірок, не направив позивачу обовязків письмовий запит, не повідомив позивача про дату, час та місце проведення перевірок, таким чином позбавивши останнього можливості надання відповідних пояснень та документів.

Суд погоджується із такими доводами представника позивача з огляду на наступне.

Права органів державної податкової служби чітко регламентовані ст..20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 (надалі Податковий кодекс).

Як вбачається із акту перевірки, дана перевірка була проведена відповідно до норм ст.20, п.п 78.1.1 п.78.1, ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України, документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається обовязок податкового органу щодо направлення платнику обовязково письмового запиту.

У даному випадку відповідач не звертався із таким запитом до позивача, що також не було спростовано у судовому засіданні представником відповідача.

Разом з тим, ст.79 вищезазначеного Кодексу визначає, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до п.79.2. вищезазначеної статті, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що у ній також передбачено обовязок податкового органу щодо належного повідомлення платника про проведення даного виду перевірки.

Таким чином, в порушення норм Податкового кодексу, відповідачем також не було повідомлено позивача про проведення даної перевірки. Зазначене також не було спростовано у судовому засіданні представником відповідача.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п.п. 75.1.2 вищезазначеного кодексу, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків),фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 77.8. ст.77 Податкового кодексу, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до приписів п.83.1. ст 83 вищезазначеного кодексу, для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Пунктом 85.2. ст.85 передбачений обовязок платника податків надавати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Таким чином, із аналізу вищезазначених норм вбачається обовязок податкового органу під час здійснення цього виду перевірки досліджувати первинні бухгалтерські документи та документи податкового обліку.

Проте, всупереч зазначеним нормам законодавства, платник не був належним чином повідомлений про дату час та місце проведення перевірки, що в свою чергу позбавило його можливості надати податковому органу усі документи, які необхідно було б дослідити під час проведення даного виду перевірки.

В свою чергу, податковий орган під час здійснення перевірки, використовував тільки дані інформаційної бази АІС «Реєстр платників податків».

Так, у розділі «Результати перевірки» вищезазначеного акту перевірки, ревізор-інспектор, аналізуючи додаток №5 до декларації по ПДВ за грудень 2011 року, встановив, що позивач в рядку 10.1 декларації з ПДВ відобразив обсяг поставки в сумі 281455,00 грн., суму ПДВ 56219,00 грн, сформовану по постачальнику ТОВ «Вінакольд». Далі, ревізор, на підставі даних інформаційної системи «Податки» та АІС «Бест Звіт» встановив, що у ТОВ «Вінакольд» відсутні транспорті засоби, власні складські приміщення, торгівельні та інші приміщення, які субєкт господарювання міг би використати при здійсненні фінансово-господарської діяльності ( а.с.11). Так, на думку податкового органу, контрагент позивача здійснює діяльність по проведенню транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди з метою штучного формування податкового кредиту. Таким чином, на підставі вищевикладеного та з урахуванням норм цивільного законодавства, ревізор-інспектор зробив висновки про недійсність (нікчемність) правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Вінакольд».

Суд не може погодитись із такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Статтею 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Водночас, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого вказаною статтею міститься обовязкова ознака специфічна мета порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обовязковому доведенню.

Крім того, при кваліфікації правочину за цією статтею, має враховуватись вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма повязує недійсність господарського зобовязання з наступним:

1) невідповідністю його змісту вимогам закону;

2) наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства;

3) укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності).

Відповідачами не надано доказів порушення позивачем при укладанні/виконанні правочину(правочинів) конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання договору, як і не доведено вини позивача та наявності умислу при укладенні угод.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість висновку податкового інспектора щодо визначення правочинів як таких, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ними та, відповідно, щодо нікчемності.

Крім того, з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10, суд виходив з того, що одним із етапів встановлення судом обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, є встановлення факту здійснення господарської операції шляхом дослідження усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договорів, актів виконаних робіт, документів про перевезення, зберігання товарів тощо. Відсутність належних первинних документів може свідчити про нездійснення самих господарських операцій. Крім того, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на протязі грудня 2010 року отримував у свого контрагента бензин для десяти свої структурних підрозділів, про що свідчать відповідні накладні на товар, податкові накладні, довіреності на отримання товару та платіжні доручення про оплату товару. Доставка бензину здійснювалась автотранспортом позивача, про що свідчать відповідні товарно-транспортні накладні.

Крім того, на підтвердження наявності складських приміщень у контрагента позивача - ТОВ «Вінакольд», у судове засідання представником позивача був наданий договір відповідального зберігання між ТОВ «Вінакольд» та ПП «Нафтотрейд», за яким ТОВ «Вінакольд» зберігав свій товар та проводив його реалізацію з нафтобази, розташованої за адресою м. Вінниця, вул.. К.Маркса, 38. ( а.с. 41-

Таким чином, як зазначалось вище, висновок податкового органу щодо нікчемності правочинів, не обґрунтовано жодними фактичними обставинами та базується виключно на аналізі відповідних норм Цивільного кодексу України. При цьому, акт не містить посилань на відсутність тих чи інших документів, які б свідчили про відображення товариством у податковому обліку господарських операцій за відсутності для цього правових підстав. Відсутні в акті перевірки також розрахунки з посиланням на первинні документи податкового та бухгалтерського обліку щодо визначення податкових зобовязань за донарахованими платежами. Лише з наведених обставин висновки акту не можуть бути обєктивними.

В свою чергу порядок обчислення та сплати податку на додану вартість регулюється Законом України Про податок на додану вартість(чинним на момент вчинення правочинів). За загальним правилом, установленим пунктом 1.7 статті 1 даного Закону, податковий кредит це сума, на яку платник має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду.

Відповідно до положень п.п. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів (робіт, послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання у господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у звязку з таким придбанням (виготовленням) не включається до складу податкового кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що підставами включення до податкового кредиту суми 56291,00 грн. є податкові накладні, належним чином завірені копії яких, наявні в матеріалах справи.

Крім того, представником позивача до справи надано відповідні накладні на бензин, податкові накладні, довіреності на отримання бензину, платіжні доручення про його оплату та товарно-транспортні накладні.

Таким чином, в матеріалах справи наявні всі первинні документи, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік - обовязковий вид обліку, який ведеться підприємством (стаття 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність). Податкова звітність ґрунтується саме на даних бухгалтерського обліку.

Відтак, за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що вести мову про завищення товариством валових витрат та податкового кредиту за господарськими угодами із ТОВ «Вінакольд» за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010р., не можливо з огляду на поверховість проведеної перевірки, без врахування та оцінки всіх первинних документів та не дослідження всіх істотних для справи обставин.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається відповідач заперечуючи проти позову, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи позивача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції відповідача покладеної в основу оскаржуваних рішень.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивачем, сплачено 3,40 грн. судового збору, а тому дана сума має бути стягнута на його користь з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці від 31.05.2011 року №.

Стягнути з державного бюджету на користь публічного акціонерного товариства "Вінницяобеленерго" (ідент.код 00130694, вул,1-Травня,2 м. Вінниця, 21050, пот. рахунок 301 філії ПАТ "Енергобанк", МФО 302731.) 3.40 грн. ( три грн. 40 коп.) судового збору сплаченого згідно платіжного доручення №226 від 27.10.11 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Жданкіна ОСОБА_5 вірна

Суддя

Секретар