Справа № 2а/0270/3062/11
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2011-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2011 р. Справа № 2а/0270/3062/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

при секретарі судового засідання: Колос Мирославі Сергіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача 1 : ОСОБА_2

відповідача 2 : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: державної податкової інспекції у м. Вінниці, Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м. Вінниці (далі - ДПІ у м. Вінниці) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим органом всупереч вимогам Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, неправомірно здійснено розрахунок суми, що підлягає поверненню ОСОБА_1 внаслідок застосування ним права на податковий кредит, виходячи із річного нарахованого доходу, а не з річного оподатковуваного доходу. Такі дії відповідача призвели до зменшення суми, яка підлягала поверненню позивачеві.

Ухвалою суду від 26 липня 2011 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління Державного казначейства України у Вінницькій області.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача 1 позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.48-49).

Представник відповідача 2 також проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому пояснивши, що 25 лютого 2011 року позивачу було повернуто в повному обсязі суму в розмірі 4732, 85 грн. у відповідності із отриманим висновком від Державної податкової інспекції у м. Вінниці.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд зважає на таке.

17 січня 2011 року позивачем до Державної податкової інспекції у м. Вінниці подано декларацію про доходи, одержані ним за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року (а.с. 28) та розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податків, визначивши її в розмірі 5351 гривень (а.с.29).

Згідно із висновком відповідача 1 від 25 лютого 2011 року №280 (а.с. 55), останнім підтверджено суму в розмірі 4732,85 гривень, що підлягає поверненню позивачу у звязку із надмірною сплатою позивачем податку з доходів фізичних осіб. Відповідно до пояснень відповідача 2 позивачу вказані кошти повернуто.

Разом з тим, спірним у даній справі є саме алгоритм проведення розрахунку суми, що підлягає поверненню платнику податків. Так, позивач вважає, що під час проведення такого розрахунку виходити слід із річного оподатковуваного доходу, що становить 60591,38 гривень, а не із річного нарахованого доходу в розмірі 64712,36 гривень, із якого виходив відповідач 1.

Таким чином, та різниця у проведених розрахунках позивачем та відповідачем 1 в розмірі 618,15 гривень і становить предмет спірних правовідносин.

Даючи правову оцінку обґрунтуванню податкового органу щодо необхідності проведення такого розрахунку, виходячи із річного нарахованого доходу, суд виходить із наступного.

Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (підлягає застосуванню) встановлено порядок нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб.

Пунктом 3.5 статті 3 зазначеного Закону визначено, що при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України чи внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

Базою (об'єктом) для нарахування збору до Пенсійного фонду України чи внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян є заробітна плата платника цього податку (пункт 4.4 статті 4 Закону).

З огляду на викладене, оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб підлягає сума, що залишилася після вирахування суми збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Право платника податку на податковий кредит визначено статтею 5 вказаного Закону.

Зокрема, платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року. Підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

При цьому, до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Зазначені вище документи не надсилаються податковому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку, достатнього для проведення податковим органом податкової перевірки стосовно нарахування такого податкового кредиту.

Пунктом 5.3 статті 5 цього Закону визначено, що платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року такі витрати, фактично понесені ним протягом такого звітного року: частину суми процентів (комісій, винагороди) за іпотечним житловим кредитом, договором оренди житла з викупом або фінансового лізингу житла, сплачених платником податку, що розраховується за правилами, визначеними статтею 10 цього Закону; суму коштів або вартість майна, переданих платником податку у вигляді пожертвувань або благодійних внесків неприбутковим організаціям, зареєстрованим в Україні, у розмірі, що перевищує два відсотки, але не є більшим п'яти відсотків від суми його загального оподатковуваного доходу такого звітного року; суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення, але не більше суми, визначеної у підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону, у розрахунку за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року.

Під податковим кредитом визначено суму (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом (пункт 1.16 статті 1 Закону).

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість проведення відповідачем 1 розрахунку суми, що підлягає поверненню позивачу внаслідок застосування ним права на податковий кредит, виходячи з суми нарахованої заробітної плати, що, в свою чергу, стало підставою для повернення позивачу суми податку з доходів фізичних осіб не в повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що позивач звертався до відповідача 1 з приводу повернення йому суми податку з доходів фізичних осіб, що ним розрахована, в сумі 5351 гривень. Проте, листами вих. №26571/а/17 від 12.05.2011 року та вих. №33053/а/17 від 15.06.2011 року відповідач 1 повідомив позивача про обґрунтованість проведеного податковим органом розрахунку суми, що підлягає поверненню позивачу, в розмірі 4732,85 гривень.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідачем 1 допущено бездіяльність щодо ненадання висновку Головному управлінню Державного казначейства України у Вінницькій області про повернення позивачу всієї суми, що ним розрахована, в тому числі 618,15 гривень.

З приводу вимоги позивача зобов'язати відповідача 1 надати до УДК у м. Вінниці висновок про повернення суми надмірно сплаченого ним податку в розмірі 618,15 гривень суд зважає на таке.

Взаємовідносини органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань врегульовані Порядком, затвердженим спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України від 21.12.2010 року №974/1597/499.

Пунктом 10 цього Порядку передбачено, що на підставі отриманих висновків органи Державного казначейства України здійснюють повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України № 226 від 10.12.2002 року.

Тому, у разі невідшкодування суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягала поверненню, право платника порушується внаслідок неодержання ним коштів з бюджету, а тому способом захисту цього права має бути вимога про стягнення зазначених коштів.

Саме тому, з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд на підставі статті 11 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та належним способом здійснити захист порушених його прав, а саме шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача невідшкодовану суму.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час, згідно з частиною 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судових засіданнях відповідач 1 не довів обґрунтованості проведеного розрахунку, а тому позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням викладених вище мотивів.

Окрім того, з урахуванням положень частини 1 статті 94 КАС України на користь позивача підлягає стягненню 3,42 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Вінниці, що полягала у ненаданні висновку Головному управлінню Державного казначейства України у Вінницькій області щодо повернення ОСОБА_1 надміру сплаченого ним податку з доходів фізичних осіб в розмірі 618,15 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 618 (шістсот вісімнадцять) гривень 15 копійок неповерненого податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3,42 гривень судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович

05.08.2011