Справа № 311/2085/16-а
Суддя: Олійник М. Ю.
Дата ухвалення: 2016-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 311/2085/16-а
Провадження № 2-а/321/12/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бугарь А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа - фермерське господарство «Таврія», про визнання неправомірним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області в якому просив визнати рішення сьомого скликання восьмої сесії Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області № 20 від 16 червня 2016 року неправомірним та скасувати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 травня 2016 року позивач звернувся до Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до якого долучив заяву ФГ «Таврія» про припинення Договору оренди земельної ділянки площею 0,2004 га від 03 жовтня 2008 року, зареєстрованого в держземагенстві 02 лютого 2009 року за №03 та Договору оренди земельної ділянки площею 0,0981 га від 25 січня 2006 року, зареєстрованого в держземагенстві 26 лютого 2007 року за №03, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, а також заяву ФГ «Таврія», як землекористувача, про погодження на передачу йому, як громадянину, вказаних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. 16 червня 2016 року на восьмій сесії сьомого скликання Кам'янської сільської ради було прийнято рішення за № 20 «Про розгляд заяви ОСОБА_3», яким позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в зв'язку з тим, що зазначені земельні ділянки знаходяться в оренді у ФГ «Таврія». Вважаючи неправомірною відмову у задоволенні його клопотання, ОСОБА_3 просив визнати вказане рішення неправомірним і скасувати його.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Бугарь А.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову і додатково пояснила, що оспорюване рішення було прийнято законно і обґрунтовано, тому відсутні підстави для його скасування. Також представником відповідача були надані письмові заперечення, в яких зазначено, що позивач ОСОБА_3, як голова ФГ «Таврія», вже звертався до Кам'янської сільської ради із заявою про розірвання договорів оренди спірних земельних ділянок, але йому було відмовлено в цьому. Вказані земельні ділянки не можуть бути передані у власність ОСОБА_3, зокрема і тому, що на теперішній час вони використовуються ФГ «Таврія», що підтверджується відповідним актом сільської ради, а діяльність пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки як громадянину для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2985га з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 шляхом їх об'єднання, які розташовані а адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Крім того, 23 травня 2016 року від ФГ «Таврія» до Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області надійшла заява про погодження на передачу земельної ділянки загальною площею 0,2985га з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у власність громадянину ОСОБА_3, згідно якої фермерське господарство не заперечує проти припинення договорів оренди вказаних земельних ділянок (а.с.5).

Рішенням сьомого скликання восьмої сесії Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області № 20 від 16 червня 2016 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3», позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2985 га з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 шляхом їх об'єднання, які розташозані за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що зазначені земельні ділянки знаходяться в оренді у ФГ «Таврія» (а.с.6).

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (пункт б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

З аналізу змісту вищевикладених норм чинного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. При дотриманні заявником при подачі зави щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вимог статей 118, 122 ЗКУ, у уповноваженого органу відсутні законні підстави для встановлення будь-яких обмежень у надані зазначеного дозволу.

Встановлено, що позивач, при зверненні з заявою про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, надав всі необхідні передбачені ст. 118 Земельного кодексу України документи, тобто виконав вимоги Закону.

Крім того, зі змісту рішення відповідача та відповідного протоколу засідання сесії Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області вбачається, що причиною відмови позивачу у задоволенні його заяви стало лише перебування земельних ділянок в оренді ФГ «Таврія». Дана обставина суперечить вимогам ч. 3 ст. 123 ЗК України, оскільки згідно вказаної норми права надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обов'язком органу державної влади чи місцевого самоврядування, а не його правом.

Суд також звертає увагу, що «погодження землекористувача» може вимагатися у тому разі, якщо земельна ділянка перебуває в користуванні іншої особи. У цьому випадку необхідно не лише надати земельну ділянку у власність, але і припинити право користування цієї земельної ділянки іншої особи. Примусово зробити це неможливо - необхідна згода користувача. У разі, якщо земельна ділянка використовується на праві постійного користування, таке право може бути припинене за процедурою «добровільної відмови» користувача за ч. ч. 3 та 4 ст. 142 ЗК України. У разі, якщо земельна ділянка перебуває в оренді, договір може бути розірваний за згодою сторін, що передбачено ст. ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі».

В даному випадку ОСОБА_3 до свого клопотання долучив відповідне погодження землекористувача ФГ «Таврія» на передачу йому земельних ділянок, тому відмова в наданні дозволу на розробку землевпорядної документації лише з підстав перебування земельних ділянок в оренді ФГ «Таврія», за наявності відповідного погодження, є незаконною.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 9 статті 123 ЗК України передбачено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

В силу вимог ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не приймаються посилання представника відповідача на інші (не зазначені в рішенні) підстави для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки в рішенні № 20 від 16 червня 2016 року було зазначено лише одну підставу для відмови - перебування земельних ділянок в оренді ФГ «Таврія».

Отже, належних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду надано не було. На думку суду, права позивача є порушеними з боку відповідача та підлягають відновленню шляхом визнання неправомірним та скасування спірного рішення відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про неправомірність рішення сьомого скликання восьмої сесії Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області № 20 від 16 червня 2016 року, відповідач не довів правомірність оскаржуваного позивачем рішення, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа - фермерське господарство «Таврія», про визнання неправомірним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення сьомого скликання восьмої сесії Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області № 20 від 16 червня 2016 року.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник