Справа № 2604/10816/12
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Катющенко В.П.

розглянувши у порядку скороченого провадження, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Києва (Дніпровський відділ) щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII - неправомірними; визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва (Дніпровський відділ), оформленого листом № 2571/13 від 10 червня 2016 року щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Києва (Дніпровський відділ) про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII з дня звернення, тобто з 03 червня 2016 року, зарахувавши до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання, службу на слідчих посадах органів внутрішніх справ України та слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України, загалом визначивши вислугу років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на день звернення за призначенням пенсії, тобто на 03 червня 2016 року, в 22 роки 6 місяців і 14 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів в 22 роки 6 місяців і 14 днів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона 03 червня 2016 року звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Києві (Дніпровський відділ) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На день звернення до Лівобережного об'єднаного-управління Пенсійного фонду в м. Києві (Дніпровський відділ) за призначенням пенсії за вислугу років її трудовий стаж складав 22 роки 6 місяців і 14 днів у тому числі стаж що дає право на пенсію згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» склав 22 роки 6 місяців і 14 днів роботи на прокурорських посадах. Так, я у період: з 01 вересня 1992 року до 24 червня 1994 року тобто 1 р. 9 міс. Навчалась на денній формі навчання в Київському технікумі готельного господарства, отримавши вищу освіту (диплом молодшого спеціаліста) за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юрист; з 19 вересня 1994 року до 09 вересня 2001 року тобто 7 р. міс. 20 днів служила на слідчих посадах в органах внутрішніх справ України; з 10 вересня 2002 року до 03 червня 2016 року (дата звернення із заявою до УПФУ) тобто 13 р. 8 міс. 23 дні безперервно працювала на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України. Однак, Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду Управління Пенсійного фонду України м. Києва (Дніпровський відділ) листом № 2574/13 від 10 червня 2016 року повідомило її про відмову в призначенні пенсії як працівнику прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Дана відмова обґрунтована тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015р. з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. У відповідності до ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до її вислуги років,, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст.15 цього Закону, час роботи слідчим в органах внутрішніх справ, а також половина строку навчання на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. Так, з 01 вересня 1992 року до 24 червня 1994 року тобто 1 р. 9 міс., за направленням Управління юстиції Київської міської державної адміністрації Міністерства юстиції України № 07-К, відповідно до плану цільової підготовки, навчалась на денній формі навчання у Київському технікумі готельного господарства, отримавши диплом молодшого спеціаліста про вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юрист. Таким чином, з 01 вересня 1992 року до 24 червня 1994 року вона навчалась на юридичному факультеті вищого навчального закладу, а саме: Київському технікумі готельного господарства, отримавши диплом молодшого спеціаліста про вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юрист, тобто відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» має право на врахування до вислуги років половини строку навчання, а саме 10 місяців. У подальшому з 19 вересня 1994 року до 09 вересня 2001 року тобто 7 р. 11 міс. 20 днів служила на слідчих посадах в органах внутрішніх справ України. З 10 вересня 2002 року до 03 червня 2016 року (дата звернення із заявою до УПФУ) тобто 13 р. 8 міс.23 дні безперервно працювала на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України. Таким чином, на дату звернення із заявою до УПФУ її трудовий стаж склав 22 роки 6 місяців вислуги років, утому числі стаж що дає право на пенсію за вислугою років, згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, вважає, що Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду Управління Пенсійного фонду України м. Києва (Дніпровський відділ) безпідставно не застосувало при призначенні мені пенсії за вислугою років положення статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру», що набрали чинності 15 липня 2015 року, і на який не може поширюватись дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-УІІІ, чим грубо порушило гарантоване Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» її право на пенсію.

13 липня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито скорочене провадження в адміністративній справі.

16 вересня 2016 року Лівобережним об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було отримано копію ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами.

03 жовтня 2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва, надійшли заперечення Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до відповіді Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві від 10 червня 2016 року № 2574/13, позивачу було відмовлено в призначені пенсії як працівнику прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі розпорядження управління від 09 червня 2016 року № 5736.

В той же час, суд не може поголитися з даними твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з відомостей трудової книжки позивача, остання з 10 вересня 2002 року призначена старшим слідчим слідчого відділу слідчого управління Прокуратури м. Києва в порядку переведення з ГУ МВС України та працювала у Прокуратурі м. Києва до 08 липня 2014 року. В подальшому, 09 липня 2014 року позивач була призначена начальником другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Головного управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату та нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України в порядку переведення з прокуратури м. Києва. 06 серпня 2015 року позивач у зв'язку зі зміною структури та штатного розпису переведена начальником другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату у Генеральній прокуратурі України та на сьогодні займає вказану посаду у Генеральній прокуратурі України.

Так, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, відповідач посилається на Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VІІІ, згідно з якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, на час прийняття вищезазначеного Закону № 213- VІІІ від 02 березня 2015 року, а також з 1 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1 Закону).

Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, яким визначено та на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86).

Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15 липня 2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) «надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті».

Будь які зміни до статті 86 вказаного Закону № 1697-VІI щодо відсутності (скасування) права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесені.

Положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України за наявності на день звернення з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, звертатися до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Таким чином відповідач безпідставно не застосував до відносин між сторонами положення статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру», що набрав чинності 15 липня 2015 року, і на який не може поширюватись дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № VІІІ.

Крім того, як встановлено судом, відповідачем не здійснено зарахування до стажу роботи позивача на прокурорських посадах (вислуги років) половину строку навчання в Київському технікумі готельного господарства, а також не враховано стаж служби на слідчих посадах в органах внутрішніх справ та не враховано весь стаж роботи в органах прокуратури.

Так, як вбачається з диплому молодшого спеціаліста НОМЕР_1, виданого ОСОБА_1, остання закінчила Київський технікум готельного господарства за спеціальністю «Правознавство» та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 24 червня 1994 року останній присвоєно кваліфікацію «юрист».

Відповідно до архівної довідки № 60 від 19 лютого 2014 року, виданої Київським технікумом готельного господарства, ОСОБА_1 дійсно навчалась в Київському технікумі готельного господарства, на денній формі навчання відділення «Правознавство», з 01 вересня 1992 року по 24 червня 1994 року за направленням Міністерства юстиції України.

05 грудня 1997 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, змінивши дошлюбне прізвище з ОСОБА_1 на «ОСОБА_1».

В подальшому, у 2001 році позивач закінчила Національну академію внутрішніх справ України і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом НОМЕР_2 від 27 квітня 2001 року, виданого Національною академією внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах може проводитися з відривом (очна), без відриву від виробництва (вечірня, заочна), шляхом поєднання цих форм, а з окремих спеціальностей - екстерном.

Згідно ст.25 Закону України «Про вищу освіту» університет - багатопрофільний вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра природничих, гуманітарних, технічних, економічних та інших напрямів науки, техніки, культури і мистецтва, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково-методичним центром, має розвинену інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, відповідний рівень кадрового і матеріально-технічного забезпечення, сприяє поширенню наукових знань та здійснює культурно-просвітницьку діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Так, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини 3 цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Стаття 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (окремі норми якої є чинними на момент виникнення спірних правовідносин), прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача, остання в період часу з 19 вересня 1994 року по 09 вересня 2002 року служила безперервно в органах внутрішніх справ України, загальний стаж - 7 років 11 місяців 20 днів.

Таким чином, з огляду на вищевикладені відомості вбачається, що половина періоду навчання у Київському технікумі готельного господарства, період роботи в органах внутрішніх справ має бути зарахований при обчисленні вислуги років при призначенні пенсії позивача, загалом зарахувавши 22 років 6 місяців 14 днів стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічно правову позицію висловив і Верховний Суд України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13) та 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

На підставі ст. 46 Конституції України, ст.ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 25 Закону України «Про вищу освіту», ст.ст. 1, 2, 51, 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 17, 69, 71, 99, 158, 159, 160, 162, 163, 165, 167, 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський відділ) щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII - неправомірними.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський відділ) № 5736 від 09 червня 2016 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський відділ) про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII з дня звернення, тобто з 03 червня 2016 року, зарахувавши до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання, службу на слідчих посадах органів внутрішніх справ України та слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України, загалом визначивши вислугу років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на день звернення за призначенням пенсії, тобто на 03 червня 2016 року, в 22 роки 6 місяців і 14 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів в 22 роки 6 місяців і 14 днів.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: