Справа № 805/1388/16-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 р. Справа №805/1388/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 09 година 30 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

за участі секретаря судового засідання Проніна Д.С.

позивача не зявився

представника відповідача 1 не зявився

представника відповідача 2 не зявився

представника третьої особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 82), Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Красноармійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, про визнання протиправним і скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

23 травня 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Селидівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 82) (далі відповідач 1 або Селидівська ВК № 82), Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (далі відповідач 2 або Управління ДПтСУ), в якому позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с;

- зобовязати Селидівську ВК № 82 скасувати записи №№ 06 та 07 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії АХ № 296359 щодо закінчення проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 17 січня 2011 року проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, з 2012 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною.

19 квітня 2016 року позивач отримала лист Селидівської ВК № 82 від 11 квітня 2016 року, зі змісту якого дізналася про своє звільнення зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» на підставі наказу Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с.

Копію наказу від 07 квітня 2016 року № 27о/с позивач отримала 26 квітня 2016 року.

З листа Селидівської ВК № 82 та наказу Управління ДПтСУ слідувало, що підставою звільнення слугував висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», складений Красноармійською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області (далі Красноармійська ОДПІ) 29 січня 2016 року.

Позивач стверджувала, що з висновком Красноармійської ОДПІ не ознайомлена.

Своє звільнення ОСОБА_1 вважала незаконним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» однією з основних засад очищення влади є те, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади, не можуть обіймати особи, зазначені у ч. ч. 1, 2, 4 та 8 ст. 3 цього Закону.

Позивач стверджувала, що не належить до осіб, про яких йдеться у ч. ч. 1, 2, 4 та 8 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 8 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру, складених за формою, передбаченою Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого за час перебування на посадах, визначених п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Позивач доводила, що займана нею посада старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи) відділу по роботі з персоналом Селидівської ВК № 82 та звання «капітан внутрішньої служби» належить до середнього начальницького складу та не відноситься до посад, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади». Як наслідок, у випадку встановлення недостовірності відомостей в декларації, до неї не може бути застосована заборона обіймати цю посаду, а тому вона не може бути звільнена з цих підстав.

Крім того, позивач стверджувала, що станом на квітень 2016 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною, яка передбачена ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 25 Закону України «Про відпустки», має статус одинокої матері, а тому в силу положень ст.ст. 40, 184 Кодексу законів про працю України та ст. 2 Закону України «Про відпустки» не могла бути звільнена з ініціативи власника (а.с. 4-6).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, надали пояснення, аналогічні тим, що наведені у позовній заяві, просили задовольнити позов.

Додатково позивач пояснила, що дійсно має у власності житловий будинок, земельну ділянку, на якій він розташований, та квартиру. Право власності на житловий будинок та земельну ділянку позивач набула на підставі безоплатних правочинів, а квартира придбана на грошові кошти, заощаджені нею до ще до вступу на службу, а також на кошти, запозичені у її матері.

В декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_1 не відобразила квартиру та земельну ділянку помилково, оскільки заповнювала декларацію, прибувши до Селидівської ВК № 82 для подання заяви, передбаченої Законом України «Про очищення влади», та не маючи при собі правовстановлювальних документів на це майно.

Відповідач 1 позов не визнав, надав письмові заперечення, які полягали в наступному.

Селидівська ВК № 82 є кримінально-виконавчою установою закритого типу, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України та безпосередньо підпорядковується Управлінню ДПтСУ.

Відповідно до п.п. 6, 10 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політку, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

На цих підставах відповідач 1 стверджував, що старший інспектор (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) Селидівської ВК № 82 капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 належала до осіб, стосовно яких застосовуються заходи з очищення влади.

17 листопада 2015 року позивач написала заяву про надання згоди на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Красноармійською ОДПІ щодо ОСОБА_1 проведена перевірка відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», за результатами якої складений висновок від 29 січня 2016 року.

Перевіркою встановлений факт подання ОСОБА_1 недостовірних відомостей в декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, що слугувало підставою для її звільнення зі служби.

Відповідач 1 зазначав, що відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад, присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 16 грудня 2003 року № 257, начальник територіального органу, якому безпосередньо підпорядкована установа виконання покарань (в даному випадку - Управління ДПтСУ), призначає на посади та звільняє з посад старший та середній начальницький склад установ виконання покарань.

Наказом Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с ОСОБА_1 звільнена відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» на підставі висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади».

На підставі наказу Управління ДПтС в області від 07 квітня 2016 року № 27о/с до трудової книжки ОСОБА_1 внесений відповідний запис.

Селидівська ВК № 82 повідомила позивача про звільнення, надіславши на її адресу відповідного листа. 05 травня 2016 року ОСОБА_1 ознайомлена з наказом про звільнення та отримала трудову книжку.

Щодо звільнення позивача в період її перебування у відпустці для догляду за дитиною, відповідач 1 зазначив, що існує правова колізія між нормами трудового права та Закону України «Про очищення влади», яка законодавством не врегульована (а.с. 57-59).

В судовому засіданні представник відповідача 1 позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях, просила відмовити в позові у звязку з безпідставністю заявлених позивачем вимог.

Відповідач 2 позов не визнав, надав письмові заперечення, які полягали у наступному.

Управління ДПтСУ вважало безпідставними доводи позивача, що вона не підлягає перевірці, яка передбачена Законом України «Про очищення влади». Зазначало, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 2 цього Закону заходи з очищення влади здійснюються щодо осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 225, Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Крім того, в п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» зазначено, що заходи з очищення влади здійснюються і до інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади.

Відповідач 2 наголошував, що на момент здійснення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», ОСОБА_1 обіймала посаду середнього начальницького складу, отже підлягала перевірці.

Відповідач 2 доводив, що перевірка, передбачена Законом України «Про очищення влади», проведена у відповідності до вимог законодавства, а саме ОСОБА_1 подала заяву відповідно до ст. 6 цього Закону; перевірка проведена компетентним та повноважним органам; за результатами перевірки складений висновок, який міг бути оскаржений в судовому порядку.

Посилаючись на ч. 14 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», відповідач 2 стверджував, що керівник органу на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини 5 цієї статті, не пізніш ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади.

Відповідач 2 зазначав, що у звязку з введенням в дію Закону України «Про очищення влади» внесені зміни до Кодексу законів про працю України. Так, згідно з п. 7-2 ст. 36 цього Кодексу підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади». В свою чергу ч. 14 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» прямо передбачає звільнення осіб, щодо яких в ході проведення перевірки встановлена недостовірність відомостей.

Згідно з Положенням про Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області начальник управління приймає на службу (роботу) персонал підпорядкованих йому органів і установ.

Відповідач 2 зауважував, що законодавством не врегульоване питання звільнення осіб, які перебувають у відпустці, відповідно до Закону України «Про очищення влади».

Разом з цим в листі Міністерства юстиції України від 26 грудня 2008 року № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зазначено, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворним органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання (а.с. 66-68).

В судовому засіданні представник відповідача 2 позов не визнав, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях, просив відмовити в позові, оскільки при звільненні ОСОБА_1 Управління ДПтСУ діяло в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені Конституцією і законами України.

Ухвалою від 13 червня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів залучена Красноармійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області (далі третя особа або Красноармійська ОДПІ) (а.с. 131).

Третя особа надала письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, сутність яких полягала у тому, що перевірка щодо ОСОБА_1 проведена у відповідності до вимог законодавства, за результатами перевірки встановлена недостовірність відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади».

ОСОБА_1 була повідомлена про виявлення перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей шляхом направлення на її адресу простою поштовою кореспонденцією виклику від 25 грудня 2015 року № 367/05-16-17-03, на який позивач не зявилася.

Інспектор, який здійснював перевірку, зателефонував на мобільний телефон позивача (+ 38066-818-55-542) та запропонував останній надати пояснення з приводу виявлених у декларації невідповідностей та/або недостовірностей.

Оскільки ОСОБА_1 в телефонному режимі відмовилася надавати пояснення і до 29 січня 2016 року жодних пояснень не надала, Красноармійською ОДПІ складений висновок про результати перевірки, який направлений до Управління ДПтСУ (а.с. 160-162).

Про дату, час і місце судового розгляду особи, які беруть участь у справі, повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36, 38 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Особи, які беруть участь у справі, явку своїх представників до судового засідання, призначеного на 14 липня 2016 року, не забезпечили.

Позивач надала заяву про завершення розгляду справи за її відсутності, одночасно вказавши, що наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с. 190).

Відповідач 1 надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 198).

З урахуванням наведеного та на підставі ч. 4 ст. 122, ч. 4 ст. 128 КАС України судове засідання проведене за відсутності незявившихся осіб.

На підставі ч. 1 ст. 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Зясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Відповідач 1 Селидівська виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 82) (ідентифікаційний код 08563174) зареєстрована як юридична особа 02 серпня 1995 року, про що 25 грудня 2006 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 002313 (а.с. 22-25).

Відповідач 2 Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08563079) зареєстроване як юридична особа 06 листопада 1999 року, про що 16 лютого 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 040728; (а.с. 25-26).

Управління ДПтСУ діє на підставі Положення про управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, затвердженого наказом Державної пенітенціарної служби України від 30 грудня 2011 року № 645, (далі Положення № 645).

Відповідно до п. 1 Положення № 645 Управління ДПтСУ утворене для забезпечення виконання завдань, що покладаються на Державну пенітенціарну службу України на території Донецької області, підпорядковується Державній пенітенціарній службі України, здійснює керівництво оперативно-службовою та фінансово-господарською діяльністю підпорядкованих йому органів і установ та виконує функції, передбачені Положенням.

Згідно з п. 9 Положення № 645 начальник Управління ДПтСУ у межах своїх повноважень приймає на службу (роботу) та звільняє зі служби (роботи) персонал підпорядкованих йому органів і установ (а.с. 69-75).

Третя особа Красноармійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області (ідентифікаційний код 39882614) зареєстрована як юридична особа 08 липня 2015 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 001833 (а.с. 137-139).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено на підставі паспорту громадянина України серії ВЕ894360, виданого Гірницьким МВМ Селидівського МВ УМВС України у Донецькій області 04 квітня 2003 року (а.с. 7-8).

Позивач має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено свідоцтвами про народження серії 1-НО № 309859 і серії І-НО № 477549 (а.с. 10-11).

Як свідчать ОСОБА_4 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 29 липня 2014 року № 6 і № 6, відомості про батька дітей ОСОБА_1 внесені до відповідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с. 13-14).

З приводу трудової діяльності ОСОБА_1 та її перебування на службі судом встановлені наступні обставини.

До 07 листопада 2006 року позивач не працювала.

З 07 листопада 2006 року на підставі наказу від 06 листопада 2006 року № 25-к ОСОБА_1 призначена на посаду тренера-викладача з кікбоксингу Обласної дитячо-юнацької спортивної школи з кікбоксингу.

З 17 травня 2010 року на підставі наказу від 17 травня 2010 року № 15-к позивач звільнена з роботи у Обласній дитино-юнацькій спортивній школі з кікбоксингу за власним бажанням.

З 25 травня 2010 року на підставі наказу від 14 травня 2010 року № 12о/с ОСОБА_1 прийнята на роботу до Селидівської ВК № 82 на посаду економіста з планування планово-економічного відділу.

З 04 січня 2011 року на підставі наказу від 04 січня 2011 року № 1о/с позивач призначена виконуючим обовязки старшого інспектора з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом сектору по роботі з особовим складом Селидівської ВК № 82

З 16 січня 2011 року на підставі наказу від 14 січня 2011 року № 3о/с ОСОБА_1 звільнена у звязку з переходом на службу.

З 17 січня 2011 року на підставі наказу від 17 січня 2011 року № 3о/с позивач проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України безперервно до 07 квітня 2016 року, звільнена наказом від 07 квітня 2016 року № 27о/с.

Ці обставини встановлені на підставі записів у трудовій книжці позивача серії АХ № 296359 (а.с. 18-19).

Як свідчить послужний список ОСОБА_1 (Д-005549), наказом від 01 березня 2011 року № 22о/с їй присвоєне спеціальне звання «лейтенант»; наказом від 27 лютого 2012 року № 25о/с спеціальне звання «старший лейтенант внутрішньої служби»; наказом від 02 березня 2015 року № 12о/с спеціальне звання «капітан внутрішньої служби» (а.с. 76).

ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 17 січня 2011 року (а.с. 76-78, 94-99).

Наказом Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області від 17 січня 2011 року № 3о/с «По особовому складу» новоприйнята ОСОБА_1 призначена на посаду старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) сектору по роботі з особовим складом Селидівської ВК (№ 82) з 17 січня 2011 року.

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 05 грудня 2014 року № 150о/с «Про особовий склад» старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 призначена на посаду старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом Селидівської ВК (№ 82) з 10 грудня 2014 року.

Під час перебування на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, позивачу надавалися відпустки для догляду за дитиною.

Наказом Селидівської ВК (№ 82) від 15 жовтня 2012 року № 33о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 надана соціальна відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06 листопада 2012 року по 10 вересня 2015 року (а.с. 100-101).

Наказом Селидівської ВК (№ 82) від 01 квітня 2014 року № 16о/с «По особовому складу» вирішено вважати ОСОБА_1 такою, що приступила до виконання службових обовязків на 0,5 ставки після відпустки по догляду за дитиною, з 01 квітня 2014 року (а.с. 102-103).

Наказом Селидівської ВК (№ 82) від 31 березня 2015 року № 16о/с «По особовому складу» вирішено призначити ОСОБА_1 на повну ставку з 01 квітня 2015 року (а.с. 104-105).

Наказом Селидівської ВК (№ 82) від 02 червня 2015 року № 28о/с «По особовому складу» вирішено надати ОСОБА_1 соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05 червня 2015 року по 10 вересня 2015 року (а.с. 106-107).

Наказом Селидівської ВК (№ 82) від 01 вересня 2015 року № 39о/с «По особовому складу» вирішено надати позивачу відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного з 11 вересня 2016 року по 10 вересня 2016 року (а.с. 108-110).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, обіймала посаду старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом Селидівської ВК (№ 82), перебуваючи у спеціальному званні «капітан внутрішньої служби», та знаходилась у відпустці для догляду за дитиною.

29 вересня 2015 року Управлінням ДПтСУ виданий наказ № 260 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади», який передбачав проведення перевірки щодо персоналу установ виконання покарань, призначення та звільнення якого з посад належить до повноважень начальника Управління ДПтСУ.

Графіком проведення перевірки установ виконання покарань Управління ДПтСУ згідно Закону України «Про очищення влади» датою початку перевірки посадових осіб відділу по роботі з персоналом визначене 16 листопада 2015 року (а.с. 112-113).

17 листопада 2014 року ОСОБА_1 подала до Управління ДПтСУ заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

В цій заяві позивач зазначила, що заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, до неї не застосовуються і вона надає згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо себе відповідно до Закону України «Про очищення влади» (а.с. 79, 114, 149)

До заяви були додані засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою сторінки паспорта громадянина України з даними про прізвище, імя та по батькові, видачу паспорта та реєстрації; декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (а.с. 37-43, 150-155).

Дослідивши декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, суд встановив наступне.

В позиції «24. Житлові будинки» підрозділу «ОСОБА_5, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта, та витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним» розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» декларації ОСОБА_1 зазначила житловий будинок за адресою: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, 5, загальною площею 24,7 кв.

В позиціях «23. Земельні ділянки» та «25. Квартири» підрозділу «ОСОБА_5, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта, та витрати декларанта на придбання такого майна або на користування ним» розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» декларації позивач проставила прочерки (а.с. 80-83, 115-116).

18 листопада 2014 року Управління ДПтСУ звернулося до Красноармійської ОДПІ з запитом на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», щодо ОСОБА_1 (вих. № 9/6287).

Разом з запитом до Красноармійської ОДПІ надіслані копія заяви особи про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», копії паспорту, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, декларації за 2014 рік та послужного списку.

Запит про проведення перевірки разом з доданими до нього документами отриманий Красноармійською ОДПІ 01 грудня 2015 року та зареєстрований за вх. № 9215/10 (а.с. 84, 117, 148).

25 грудня 2015 року Красноармійська ОДПІ надіслала на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність прибуття до Красноармійської ОДПІ 04 січня 2015 року з питання надання пояснень та підтверджуючих документів щодо даних позицій 20, 23, 25, які викладені у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, копія якої була додана до запиту від 01 грудня 2015 року № 9215/10 (а.с. 163).

Докази на підтвердження дати отримання позивачем виклику до Красноармійської ОДПІ суду не надані.

У звязку з проведенням перевірки 11 січня 2016 року посадовою особою Красноармійської ОДПІ отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (номер інформаційної довідки: 51518941; дата, час формування: 11 січня 2016 року 17:22:10).

Запит формувався за такими параметрами: Пошук в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про: право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; Тип особи: фізична особа; ПІБ: ОСОБА_1; РНОКПП: НОМЕР_1; ОСОБА_6 паспорта громадянина України: ВЕ894360.

За цими параметрами запиту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містились відомості про наявність у власності ОСОБА_1 земельної ділянки.

Актуальна інформація про обєкт нерухомого майна: Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 38; Обєкт нерухомого майна: земельна ділянка; Кадастровий номер: :01:002:0159; Площа: 0,0737 га; Цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; ОСОБА_5: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, земельна ділянка 5.

Актуальна інформація про право власності: Номер запису про реєстрацію права власності: 4694789; Дата, час державної реєстрації: 12.02.2014 16:37:17; Державний реєстратор: ОСОБА_6, Селидівське міське управління юстиції, Донецька обл.; Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 17871954, видавник: Реєстраційна служба Селидівського міського управління юстиції Донецької області; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10964989 від 17.02.2014 14:00:51, ОСОБА_6, Селидівське міське управління юстиції, Донецька обл.; Форма власності: приватна; Розмір частки: 1; Власники: ОСОБА_1; РНОКПП: НОМЕР_1; Паспорт громадянина України, серія та номер: ВВ894360.

За вказаними параметрами в Реєстрі прав власності на нерухоме майно мітилися відомості про наявність у власності ОСОБА_1 квартири та житлового будинку.

Відомості про обєкт нерухомо майна: Реєстраційний номер майна: 235104; Тип майна: квартира, двокімнатна; ОСОБА_5 нерухомого майна: АДРЕСА_1; Загальна площа (кв.м.): 59,7; Житлова площа (кв.м.): 35,2; Загальна вартість нерухомого майна (грн.): 34 548; Номер запису: 1616 в книзі: 16-106.

Відомості про право власності: Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 06.10.2011; Дата внесення запису: 06.10.2011; ПІБ: ОСОБА_1; РНОКПП: НОМЕР_1; Дата народження: 14.09.1986; Форма власності: приватна; Частка власності: 1/1; Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р-р № 1220, 20.09.2011, посвідчений Курахівською державною нотаріальною контрою.

Відомості про обєкт нерухомого майна: Реєстраційний номер майна: 34639878; Тип майна: будинок; ОСОБА_5 нерухомого майна: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, буд. 5; Загальна площа (кв.м.): 70,3; Житлова площа (кв.м.): 23,9; Загальна вартість нерухомого майна (грн.): 41 139,00; Номер запису: 245 в книзі: 2.

Відомості про право власності: Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 05.06.2012; Дата внесення запису: 05.06.2012; ПІБ: ОСОБА_1; РНОКПП: НОМЕР_1; Форма власності: приватна; Частка власності: 1/1; Підстава виникнення права власності: договір дарування, р-р 783, 01.06.2012, Приватний нотаріус Селидівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7

За вказаними параметрами запиту у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек будь-яки відомості були відсутні (а.с. 46-48, 143-145).

Отримана Красноармійською ОДПІ довідка з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України свідчила, що в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримувала дохід від Селидівської ВК № 82 та Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради на загальну суму 61 550,26 грн. (а.с. 50, 146).

29 січня 2016 року Красноармійська ОДПІ склала висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», щодо ОСОБА_1, яка працює старшим інспектором (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом Селидівської виправної колонії № 82.

Зі змісту висновку від 29 січня 2016 року № 1624/10/05-16-17-03 слідує наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 листопада 2014 року за № 1385/26162, Красноармійською ОДПІ проведено перевірку відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», щодо ОСОБА_1

Для проведення перевірки отримувалися запит про перевірку, копії заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік, послужного списку, паспорту та картки фізичної особи-платника податків.

Запити про надання відомостей про ОСОБА_1 надавалися до ЦБД ДРФО ДФС України, Територіального сервісного центру 1444 Регіонального сервісного центру МВС України у Донецькій області, Державного агентства земельних ресурсів України.

При проведенні перевірки повноти та достовірності даних, вказаних у декларації ОСОБА_1, також використовувалась наявна в інформаційних ресурсах інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного суднового реєстру України, Державної авіаційної служби України, Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ТСЦ 1444 РСЦ МВС України у Донецькій області повідомив, що згідно наявних пошукових баз НАІС та РПС за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстроване нерухоме майно.

За даними Державного суднового реєстру України, Державної авіаційної служби України за ОСОБА_1 майна (майнових прав) не значиться.

Відомості про ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 у декларації вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1

В позиції 23 декларації не вказана земельна ділянка за адресою: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, земельна ділянка 5.

В позиції 25 декларації не вказана 1/1 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1, отриманої згідно з договором купівлі-продажу, р-р № 1220 від 20 вересня 2011 року.

Перевіркою також встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у декларації, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

На цих підставах Красноармійською ОДПІ зроблений висновок, що за результатами перевірки встановлено недостовірність відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 85-87, 118-119, 141-142).

Листом від 02 березня 2016 року № 98/01-16 Курахівська державна нотаріальна контра повідомила Красноармійську ОДПІ про те, що інвентаризаційна вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим 20 червня 2011 року РКП «Марїнське БТІ», складає 34 548,00 грн. (а.с. 49, 147).

Вказаний лист отриманий Красноармійською ОДПІ 23 березня 2016 року та зареєстрований за вхідним № 6694/10 (а.с. 147).

Висновок Красноармійської ОДПІ від 29 січня 2016 року № 1624/10/05-16-17-03 надійшов до Управління ДПтСУ 05 квітня 2016 року та зареєстрований за вхідним № 1282 (а.с. 85, 118).

07 квітня 2016 року Управління ДПтСУ склало довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», в якій зазначено наступне.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563, Управлінням ДПтСУ проведено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», щодо ОСОБА_1, старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом Дзержинської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 2).

Для проведення перевірки подавалися копії заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік.

Запити про надання відомостей щодо ОСОБА_1 надсилалися до Красноармійської ОДПІ.

За результатами розгляду запиту Красноармійська ОДПІ повідомила: «Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 у декларації вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про майно ОСОБА_1

В позиції 23 декларації не вказана земельна ділянка за адресою: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, земельна ділянка 5.

В позиції 25 декларації не вказана 1/1 частка приватної квартири за адресою: АДРЕСА_1, отримана згідно з договором купівлі-продажу, р-р № 1220 від 20 вересня 2011 року.

Перевіркою також встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у декларації, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Результатами перевірки встановлено недостовірність відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», вказаних ОСОБА_1 у декларації».

На цих підставах Управлінням ДПтСУ зроблений висновок, що до ОСОБА_1 застосовуються заборони, передбачені ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 90-91, 121-122).

07 квітня 2016 року Управлінням ДПтСУ виданий наказ № 27о/с «Про особовий склад», яким відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» вирішено звільнити капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-005549), старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом Селидівської ВК (№ 82), з 07 квітня 2016 року.

У якості підстави для видання наказу Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с зазначений висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» Красноармійської ОДПІ від 29 січня 2016 року № 1624/10/05-16-17-03 (а.с. 92, 123).

13 квітня 2016 року Красноармійська ОДПІ надіслала до Управління ДПтСУ повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру № 7465/10/05-16-13-05.

В повідомленні йшлося про те, що за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік зазначені недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1 (а.с. 88-89, 120).

Повідомлення Красноармійської ОДПІ від 13 квітня 2016 року № 7465/10/05-16-13-05 отримане Управлінням ДПтСУ 19 квітня 2016 року та зареєстроване за вхідним № 1444 (а.с. 88, 120).

12 квітня 2016 року Селидівська ВК № 82 надіслала ОСОБА_1 лист від 11 квітня 2016 року № 9-1773, в якому повідомила, що на підставі наказу Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с позивач звільнена зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» (підстава висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» Красноармійської ОДПІ від 29 січня 2016 року № 1624/10/05-16-17-03). У звязку з цим ОСОБА_1 необхідно було терміново прибути до Селидівської ВК № 82 для отримання документів (а.с. 16, 124).

28 квітня 2016 року Селидівська ВК (№ 82) на адресу ОСОБА_1 надіслала лист № 9-2039 за змістом, аналогічний листу від 11 квітня 2016 року № 9-1773 (а.с. 126).

Листи Селидівської ВК від 11 та від 28 квітня 2016 року вручені позивачу 12 травня 2016 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 125, 127).

05 травня 2016 року ОСОБА_1 під особистий підпис отримала трудову книжку (а.с. 128).

З приводу набуття позивачем у власність нерухомого майна судом встановлені наступні обставини.

20 вересня 2011 року між ОСОБА_8 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 20 вересня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 1220.

За умовами вказаного договору продавець продав, а покупець купила в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_3. Квартира складалася з двох кімнат, житловою площею 35,2 кв.м., загальною площею 59,7 кв.м.

Продаж вчинено за 120 000,00 грн. які продавець отримав повністю до підписання договору. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим 20 червня 2011 року РКП «Марїнське БТІ», вартість квартири складала 34 548,00 грн. (а.с. 173-176)

В судовому засіданні позивач пояснила, що придбала квартиру за 120 000,00 грн., з яких 110 000,00 грн. запозичені нею у матері, решта власні заощадження позивача.

Позивачем надані квитанції про придбання валюти, які свідчили про придбання 03 квітня 2006 року 300,00 доларів США, 06 липня 2006 року 480,00 доларів США, 23 квітня 2007 року 500,00 доларів США, 25 травня 2007 року 400,00 доларів США, 26 вересня 2007 року 100,00 доларів США, 06 квітня 2008 року 100,00 доларів США (а.с. 182-186).

17 травня 2010 року між ОСОБА_1 як вкладником та ВАТ «Ощадбанк» укладений договір № 1/24-823212 на вклад «накопичувальний Ощадного банку» на імя фізичної особи.

За умовами цього договору ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок № 1/224-823212 грошові кошти у сумі 1 500,00 доларів США (а.с. 177-178).

Факт внесення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1 500,00 грн. підтверджений квитанцією № 16/082 від 17 травня 2010 року (а.с. 180).

За інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 20 червня 2011 року (день договору купівлі-продажу квартири) офіційний курс гривні до долару США становив 100 доларів США = 797,3300 грн., таким чином, сума 1 500,00 доларів США була еквівалентна 11 959,95 грн.

Як свідчить розписка від 26 вересня 2011 року, ОСОБА_10 підтвердила, вона надала своїй доньці ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 110 000,00 грн. для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 181).

Позивач пояснила, що грошові кошти, які вона отримала від своєї матері, складалися із заощаджень її батьків за попередні роки, зокрема, на депозитному рахунку ОСОБА_10 на підставі договору банківського вкладу «депозитний» у доларах США від 30 травня 2007 року зберігалося 5 000,00 доларів США (а.с. 187-189).

01 червня 2012 року між ОСОБА_4 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованою укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 01 червня 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 783.

За умовами вказаного договору дарувальник подарував, а обдарована прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, буд. 5 (на земельній ділянці Гірницької міської ради розміром 0,0737 га, кадастровий номер :01:002:0159 розташовано: А-1 житловий будинок, який складається із глинолитної ошлакованої будівлі, житловою площею 23,9 кв.м., загальною площею 70,3 кв.м., та надвірні будівлі і споруди: а-1, а//-1 тамбури, а/-1 веранда, б/-1 тамбур м/ц, п-1 погріб, Б-1 літня кухня, В-1, Г-1, Д-1, Н-1 сараї м/ц, С-1 сарай, У-1 вбиральня м/ц, N/ - паркан м/ц).

Цей будинок належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04 травня 2012 року Другою селидівською державною нотаріальною контрою по реєстру № 278, зареєстрованого в Селидівському БТІ 08 травня 2012 року в книзі: 2, номер запису: 245, та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04 травня 2012 року Другою селидівською державною нотаріальною контрою по реєстру № 281, зареєстрованого в Селидівському БТІ 08 травня 2012 року в книзі: 2, номер запису: 245.

Дар сторони оцінили в 41 139,00 грн. Вартість будинку з надвірними будівлями і спорудами на підставі витягу № 34056834 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Селидівським БТІ 08 травня 2012 року становила 41 139,00 грн. (а.с. 167-169).

20 грудня 2013 року Гірницькою міською радою прийнято рішення № VI/45-396 «Про передачу громадянці ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні», цим рішенням ОСОБА_1 передана безоплатно у межах норм, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0159, площею 0,0737 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м. Гірник, вул. Жуковського, буд. 5, за рахунок земель житлової та громадської забудови Гірницької міської ради (а.с. 200).

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно реєстраційний номер: 17871954 від 17 лютого 2014 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: Донецька обл., м. Селидове, м. Гірник, пров. Жуковського, земельна ділянка 5; кадастровий номер :01:002:0159; площею 0,737 га; виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 170-172).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулася 23 травня 2016 року, що підтверджено експрес-накладною № 4453 (а.с. 20), тобто в межах місячного строку, визначеного ч. 3 ст. 99 КАС України, від дня, коли отримала копію спірного наказу та трудову книжку (26 квітня 2016 року та 05 травня 2016 року відповідно).

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені норми права.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) визначає Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі Закон № 1682).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1682 очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Ч. 2 ст. 1 Закону № 1682 визначено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішенням, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_11, підрив національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Ч. 9 ст. 1 Закону № 1682 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 3 Закону № 1682 заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Сутність заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону № 1682, полягає у неможливості протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація).

Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі Порядок № 563), який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 16 жовтня 2014 року.

Посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації), визначені ч. 1 ст. 2 Закону № 1682 та п. 2 Порядку № 563.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682 та пп. 6 Порядку № 563 заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань (начальницького складу ДПтС).

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, обіймала посаду старшого інспектора (з виховної та соціально-психологічної роботи з персоналом) відділу по роботі з персоналом Селидівської ВК (№ 82).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV (далі Закон № 2713) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 14 Закону № 2713 служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 14 Закону № 2713 спеціальне звання «капітан внутрішньої служби» відповідає середньому начальницькому складу.

Отже, позивач як особа, яка належала до середнього начальницького складу кримінально-виконавчої служби, підлягала перевірці в порядку, визначеному Законом № 1682, в силу положень п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682 та пп. 6 Порядку № 563.

У звязку з цим суд не приймає доводи позивача, що до неї не застосовуються заходи з очищення влади, та вважає обґрунтованими заперечення відповідачів 1 і 2 з цього питання.

Абз. 1 ч. 4 ст. 5 Закону № 1682, абз. 1 п.4 Порядку № 563 визначено, що організація проведення перевірки осіб покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

У спірних правовідносинах таким органом є Управління ДПтСУ.

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону № 1682, п. 8 Порядку № 563 особи, які перебувають на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у ч. 4 ст. 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені ч. ч. 3 або 4 ст. 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено п. 3 ч. 2 ст. 5 цього Закону.

17 листопада 2015 року ОСОБА_1 на імя керівника Управління ДПтСУ подала заяву про те, що до неї не застосовуються заборони, визначені ч. ч. 3 або 4 ст. 1 Закону № 1682, надала згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї відповідно до цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682 перевірці підлягають достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Починаючи з 17 січня 2011 року, позивач перебувала на службі в органах державної кримінально-виконавчої служби України і обіймала посади, щодо яких також здійснюються заходи з очищення влади.

Таким чином, перевірці підлягала достовірність відомостей щодо наявного майна (майнових прав), а також відповідність вартості майна (майнових прав), вказаних в декларації за 2014 рік, набутого (набутих) ОСОБА_1 з 17 квітня 2011 року, доходам, отриманим нею із законних джерел.

Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 5 Закону № 1682 до відповідного районного, міського (міст обласного значення), районного у містах територіального органу державної влади за місцем проживання особи, до компетенції якого належить проведення перевірки відомостей, визначених п. 2 ч. 5 цієї статті, керівник органу, передбачений ч.4 цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає запит про перевірку відповідних відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до якого додається копія декларації особи.

П. 19 Порядку № 563 встановлено, що запит про проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у декларації, поданій особою, яка підлягає перевірці, за минулий рік, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, надсилається до ДФС разом з копією декларації особи, яка підлягає перевірці, засвідченою кадровою службою органу, в якому проводиться перевірка.

18 листопада 2014 року Управління ДПтСУ звернулося до Красноармійської ОДПІ з запитом на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», щодо ОСОБА_1

Відповідно до п. 20 Порядку № 563 ДФС проводить перевірку в порядку, визначеному Мінфіном.

Порядок проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 листопада 2014 року за № 1385/26162, (далі Порядок № 1100), який на час виникнення спірних правовідносин діяв у редакції від 03 листопада 2014 року.

Абз. 2 п. 1 Порядку № 1100 визначено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, стосовно яких проводиться перевірка, контролюючі органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи, визначені ч. 4 ст. 5 Закону. Перевірка відомостей щодо членів сімї особи, стосовно якої проводиться перевірка, вказаних у декларації, не проводиться.

Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 1100 перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

Абз. 8 п. 2 Порядку № 1100 встановлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби України проводять перевірку інших зазначених у ч. 1 ст. 2 Закону осіб (крім зазначених в абз. 3-7 цього пункту) на підставі отриманого запиту про проведення перевірки та копії декларації.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1100 перевірка проводиться відповідним структурним підрозділом контролюючого органу, до функціональних повноважень якого належить здійснення такої перевірки.

Загальний алгоритм проведення органами ДФС України перевірки визначений п. 3 Порядку № 1100 та включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого ч. 4 ст. 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою зясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою зясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

порівняльному аналізі наявної інформації з метою зясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 3 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обовязкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

П. 4 Порядку № 1100 визначено, що при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів.

При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від субєктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Згідно з п. 6 Порядку № 1100 для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про: джерела отримання доходів; обєкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1100 у розділі ІІІ декларації перевірці підлягають:

- достовірність відомостей щодо наявності нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону, наявній податковій інформації про нерухоме майно такої особи;

- відповідність вартості нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону, наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.

При перевірці даних про нерухоме майно, вказаних особою, стосовно якої проводиться перевірка, у розділі ІІІ декларації, враховується зазначена такою особою в декларації інформація щодо перебування такого нерухомого майна або його частини у власності, в оренді чи на іншому праві користування (у разі зазначення такої інформації декларантом).

Для перевірки інформації про нерухоме майно використовуються дані, що надходять від субєктів інформаційних відносин: відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримані відповідно до законодавства, - про виникнення, перехід чи припинення речових прав на нерухоме майно; платників податків - фізичних осіб - про обєкти нерухомого майна, зазначені в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також наявна податкова інформація про нерухоме майно, одержана з інших джерел.

Ч. 10 ст. 5 Закону № 1682 передбачено, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених п. 2 ч. 5 цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на пятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обовязковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Згідно з п. 27 Порядку № 563 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у п. 2 ч. 5 ст 5 Закону, ДФС протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх фактів недостовірності та/або невідповідності відомостей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня надходження запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них зазначеній особі.

Відповідно до п. 28 Порядку № 563 особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на пятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за фактами, зазначеними у п. 27 цього Порядку, та підтвердні документи, які є обовязковими для розгляду та врахування ДФС під час підготовки висновку про перевірку.

Згідно з п. 12 Порядку № 1100 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на пятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтвердні документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки.

Застосовуючи до спірних правовідносин ч. 10 ст. 5 Закону № 1682 та п. 27 Порядку № 563, суд дійшов висновку, що Красноармійська ОДПІ зобовязана була повідомити ОСОБА_1 про всі виявлені під час перевірки недостовірності та/або невідповідності.

Такий висновок узгоджується з алгоритмом проведення перевірки, визначеним п. 3 Порядку № 1100, згідно з яким проведення перевірки, (яке крім іншого включає порівняльний аналіз наявної інформації з метою зясування відповідності вартості майна, вказаного у декларації, доходам, отриманим із законних джерел), має передувати повідомленню особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей.

Суд критично оцінює пояснення Красноармійської ОДПІ стосовно того, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про всі виявлені в декларації невідповідності та/або недостовірності, з огляду на таке.

Третя особа стверджувала, що 25 грудня 2015 року надіслала на адресу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність прибуття до Красноармійської ОДПІ з питання надання пояснень та підтверджуючих документів щодо даних позицій 20, 23, 25, які викладені у декларації за 2014 рік, проте докази на підтвердження дати отримання позивачем цього виклику суду не надані.

Крім того, виклик датований 25 грудня 2015 року, а відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно посадова особа Красноармійської ОДПІ отримала лише 11 січня 2016 року.

Третя особа не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили, що станом на 25 грудня 2015 року Красноармійською ОДПІ були виявлені недостовірності та/або невідповідності в даних, наведених ОСОБА_1 у позиціях 20, 23, 25 декларації за 2014 рік.

Суд відзначає, що повідомлення особи, стосовно якої проводиться перевірка, про всі виявлені в ході перевірки невідповідності та/або недостовірності є обовязком контролюючого органу, виконання якого не залежить від обсягів наявної у такого органу інформації та її достатності для складання висновку за результатами перевірки.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 5 Закону № 1682, п. 28 Порядку № 563, пп. 5 п. 3, абз. 2 п. 12 Порядку № 1100 пояснення особи, стосовно якої проводиться перевірка, з приводу виявлених недостовірностей та/або невідповідностей та подані нею підтвердні документи є обовязковими для розгляду та врахування органом ДФС під час підготовки висновку про перевірку.

Фактично ж ОСОБА_1 була позбавлена можливості надати пояснення з цього приводу та подати документи на їх підтвердження.

Вказані обставини свідчать про порушення третьою особою вимог ч. 10 ст. 5 Закону № 1682, п. 27 Порядку № 563 та алгоритму проведення перевірки, визначеного пп. 3-6 п. 3 Порядку № 1100.

Висновок Красноармійської ОДПІ про невідповідність вартості майна ОСОБА_1 її доходам, отриманим із законних джерел, спростований наявними у справі письмовими доказами.

Суд відзначає, що перебування особи на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, не впливає на обсяг її цивільної право- та дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі ЦК України) фізичні особи є учасниками цивільних відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обовязків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі.

Згідно з абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, що визначено п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Форма договору позики визначена ст. 1047 ЦК України, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, отримання грошових коштів за договором позики не може розцінюватися як незаконне джерело доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність.

Тобто, за своєю правовою природою договір дарування є безоплатним правочином.

П. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачений такий спосіб набуття громадянами України права власності на земельну ділянку як приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок у власність громадян, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, проводиться безоплатно.

Отже, висновок Красноармійської ОДПІ про те, що вартість майна ОСОБА_1 не відповідає її доходам, отриманим із законних джерел, є необґрунтованим.

Так, право власності на житловий будинок позивач набула за договором дарування, право власності на земельну ділянку в результаті безоплатної приватизації.

Квартира придбана за договором купівлі-продажу на власні кошти ОСОБА_1, які остання мала ще до вступу на службу, а також на кошти, запозичені у її матері за договором позики. Цей правочин не заборонений законом та у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався.

Відповідно до ч. 11 ст. 5 Закону № 1682 орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обовязки), керівнику органу, передбаченому ч. 4 цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Відповідно до абз. 1-2 п. 14 Порядку № 1100 висновок про результати перевірки, підписаний керівником контролюючого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), який проводив перевірку, надсилається керівнику органу, передбаченому ч. 4 ст. 5 Закону, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Одночасно з надсиланням висновку про результати перевірки контролюючий орган, який проводив перевірку, надсилає копію такого висновку до Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 30 Порядку № 563 форма висновку ДФС про результати перевірки відомостей, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону, затверджується наказом Мінфіну.

Форма Висновку про результати проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100.

Згідно з ч. 14 ст. 5 Закону № 1682 керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини пятої цієї статті, не пізніш ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади.

Висновок Красноармійської ОДПІ від 29 січня 2016 року отриманий Управлінням ДПтСУ 05 квітня 2016 року.

07 квітня 2016 року Управління ДПтСУ склало довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», та видало наказ № 27о/с «Про особовий склад», яким відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону № 1682 ОСОБА_1 була звільнена.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що визначено ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Предметом спору у справі є наказ Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с, виданий на підставі висновку Красноармійської ОДПІ від 29 січня 2016 року.

Суд відзначає, що недостовірність відомостей, яка може бути підставою для звільнення особи та застосування до неї відповідних заборон, повинна встановлюватися в сукупності з невідповідністю вартості майна, яке належить особі. Тобто саме по собі неповне декларування наявного у особи майна не може бути підставою для застосування Закону № 1682 в частині звільнення особи з посади в разі, якщо це майно було набуте особою на законних підставах та за рахунок коштів, отриманих із законних джерел.

Вживання у тексті ч. 8 ст. 3 Закону № 1682 єднального і розділового сполучника «та/або» дозволяє дійти висновку, що вказана заборона застосовується до осіб за наявності одного з двох критеріїв.

За першим критерієм необхідно враховувати, що підставами для звільнення є недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру та невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п.п. 110 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у декларації, не є самостійним критерієм для заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону № 1682. Ця обставина обовязково повинна бути поєднана з висновком про невідповідність вартості майна (майнових прав) доходам, отриманим із законних джерел.

За другим критерієм достатньою підставою для звільнення є невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п.п. 110 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, для вжиття заборони за першим критерієм необхідно встановити недостовірність відомостей та невідповідність вартості майна (майнових прав), зазначених у деклараціях, доходам, отриманим із законних джерел.

Для вжиття заборони за другим критерієм необхідно встановити невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного в деклараціях, набутого на час перебування на відповідних посадах, доходам, отриманим із законних джерел.

Саме ці відомості згідно з п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682 підлягають перевірці.

Суд розмежовує предмети регулювання ч. 8 ст. 3 Закону № 1682, яка визначає критерії здійснення очищення влади (люстрації), та ч. 5 ст. 5 цього Закону, яка регулює предмет перевірки, мета якої виявити вказані в ч. 8 ст. 3 Закону складові критеріїв.

Також у ч. 8 ст. 3 Закону про очищення влади законодавець визначив ознаки майна, що перевіряється. Це майно (майнові права), набуте (набуті) за час перебування на посадах, визначених п.п. 110 ч. 1 ст. 2 цього Закону.

Таким чином, сама інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування заборони без врахування обовязкових умов, що таке майно (майнові права) було набуте за час перебування на посадах, визначених п.п. 110 ч.1 ст. 2 Закону, і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, незважаючи на те, що у декларації за 2014 рік ОСОБА_1 навела неповні відомості щодо наявного у неї нерухомого майна, до позивача не підлягає застосуванню заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону № 1682, оскільки це майно набуто на законних підставах, а вартість цього майна відповідає її доходам, отриманим із законних джерел.

Як наслідок, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасувати наказу Управління ДПтСУ від 07 квітня 2016 року № 27о/с «Про особовий склад» та про зобовязання Селидівської ВК (№ 82) внести до трудової книжки ОСОБА_1 записи про скасування записів № 06 та № 07 щодо закінчення проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Той факт, що позивач не оскаржувала висновок Красноармійської ОДПІ в судовому порядку, висновку суду по суті позовних вимог не спростовує, оскільки оскарження такого висновку є правом, а не обовязком особи, щодо якої проводилась перевірка.

Стосовно доводів та заперечень сторін щодо можливості звільнення особи, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною, на підставі Закону № 1682, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7-2 ст. ч. 1 ст. 36 Кодексу законі про працю України припинення трудового договору з підстав, передбачених Законом № 1682, є самостійною підставою для припинення трудового договору, відміною від розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (п. 4 ч. 1 ст. 36, ст.ст. 40, 41 Кодексу законів про працю України).

Отже, у разі наявності підстав для припинення трудового договору, передбачених Законом № 1682, положення ст. 184 Кодексу законів про працю України, які визначають гарантії для вагітних жінок і жінок, які мають дітей, не підлягають застосуванню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Донецькій області (№ 82), Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Красноармійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, про визнання протиправним і скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 07 квітня 2016 року № 27о/с «Про особовий склад».

3. Зобовязати Селидівську виправну колонію Управління державної пенітенціарної служби України у Донецькій області (№ 82) внести до трудової книжки ОСОБА_1 записи про скасування записів № 06 та № 07 щодо закінчення проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

4. Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні.

5. Повний текст постанови виготовлений 19 липня 2016 року.

6. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

7. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

8. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.