Справа № 2а/0270/4606/11
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2011 р. Справа № 2а/0270/4606/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

при секретарі судового засідання: Щербацькій Ользі Сергіївні

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: приватного підприємства "Паллада"

до: Вінницької митниці

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство «Паллада» ( надалі - позивач) з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" № 33 від 02.09.2011р. та № 42 від 22.09.2011р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вінницькою митницею була проведена невиїзна документальна перевірка по дотриманню положень законодавства України з питань митної справи ПП «Паллада» під час здійснення митного оформлення товару "мішки паперові" за період з 20.07.2008р. по 20.01.2011р., за наслідками якої складено акт № 0012/11/401000000/НОМЕР_1 від 11.08.2011р. На підставі акту перевірки Вінницькою митницею були прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Р" № 33 від 02.09.2011р., якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в загальній сумі 202684,89 грн., з них, 166256,78 грн. - за основним платежем, 36428,11 грн. - за штрафними санкціями, та № 42 від 22.09.2011р., якими позивачу визначено суму штрафних фінансових санкцій по податку на додану вартість в загальній сумі 145708,44 грн., як наслідок порушення ОСОБА_5 В.3 Конвенції про тимчасове ввезення.

На думку позивача, вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях (т.1 а.с.3-8 ).

Представники відповідача в судовому засіданні не погодились із заявленими позовними вимогами з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях (а.с. 45-53) та додаткових поясненнях (т.1 а.с.71-72). Крім того, зазначили, що Вінницька митниця, приймаючи оскаржувані рішення, діяла згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

На підставі абзацу 1 пункту 3 Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011р. № 71, згідно наказів Вінницької митниці від 19.07.2011р. № 484 та від 08.08.2011р. № 541, робочою групою Вінницької митниці проведено невиїзну документальну перевірку по дотриманню положень законодавства України з питань митної справи ПП «Паллада» під час здійснення митного оформлення товару "Мішки паперові" за період з 20.07.2008р.-20.01.2011р., результати якої знайшли своє відображення в акті № 0012/11/401000000/НОМЕР_1 від 11.08.2011р..

Документальною позаплановою перевіркою встановлено, що під час проведення митного оформлення товару "мішки паперові" за ВМД

№ 401030001/2011/000036 від 19.01.2011 р.

№ 401030001/2010/001334 від 07.12.2010 р.

№ 401030001/2010/000915 від 01.09.2010 р.

№ 401030001/2010/000092 від 04.02.2010 р.

№ 401030000/2009/100027 від 23.12.2009 р.

№ 401030000/2009/000776 від 12.06.2009 р.

№ 401030000/2009/000489 від 14.04.2009 р.,так як позивач неправомірно використав умовне повне звільнення від оподаткування при розміщенні у режимі ІМ31 товару "мішки паперові", чим порушила вимоги ОСОБА_5 В.3 Конвенції про тимчасове ввезення, що призвело до несплати податків до Державного бюджету України всього на суму 166256,78 грн.

Вінницькою митницею прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Р" з посиланнями на п. 5.4.3 ст. 54, п. 190 ст. 190, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України та порушеннями позивачем ОСОБА_5 В.3 Конвенції про тимчасове ввезення.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішеннями, позивач 15.09.2011р., звернувся зі скаргою до Державної митної служби України, розглянувши яку, остання залишила оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення (т.1 а.с.34-37).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнямирішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір по суті суд визнає заявлені вимоги позивача щодо скасування прийнятих відповідачем рішень обґрунтованими виходячи з наступного.

Приймаючи податкові повідомлення-рішення, як на підставу для нарахування сум податкових зобов'язань, Вінницька митниця послалась на норми Податкового кодексу України, зокрема, на п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, відповідно до якого контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Однак, суд вважає, що до даних правовідносин норми Податкового кодексу України не підлягають застосуванню, виходячи із наступного.

Відповідно до Прикінцевих положень Податкового кодексу України, кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року.

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце бути.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем у період 2009-2011 років у ВМД

№ 401030001/2011/000036 від 19.01.2011 р.

№ 401030001/2010/001334 від 07.12.2010 р.

№ 401030001/2010/000915 від 01.09.2010 р.

№ 401030001/2010/000092 від 04.02.2010 р.

№ 401030000/2009/100027 від 23.12.2009 р.

№ 401030000/2009/000776 від 12.06.2009 р.

№ 401030000/2009/000489 від 14.04.2009 р. задекларовано у режимі тимчасового ввезення товар мішки паперові для пакування деревного вугілля з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість, ставка ввізного мита - 0%.

Таким чином, на час декларування позивачем товару, за ВМД за період 2009-2010 р.р.

№ 401030001/2010/001334 від 07.12.2010 р.

№ 401030001/2010/000915 від 01.09.2010 р.

№ 401030001/2010/000092 від 04.02.2010 р.

№ 401030000/2009/100027 від 23.12.2009 р.

№ 401030000/2009/000776 від 12.06.2009 р.

№ 401030000/2009/000489 від 14.04.2009 р. та застосування умовного повного звільнення від оподаткування податком на додану вартість і визначенням ставки ввізного мита - 0%, діяв Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., а не Податковий кодекс України, яким керувався відповідач.

Нормами Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. передбачено виключні випадки за наявності яких контролюючий орган самостійно нараховує зобов'язання.

Так, п.п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків;

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Тобто, самостійне визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків за результатами митного контролю, отриманих після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів не передбачено.

Таким чином, не врахування відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень положень Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., призвело до порушення принципу дії закону у часі.

Разом з тим, із набранням чинності Податкового кодексу України, зокрема, підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, контролюючий орган наділений повноваженнями щодо самостійного визначення суми грошових зобов'язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до положень підпункту 41.1.2. пункту 41.1 статті 41.1. Податкового кодексу України, контролюючими органами є митні органи - щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Згідно зі статтею 41 Митного кодексу України, однією з форм митного контролю є перевірка митними органами системи звітності та обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, які відповідно до законів справляються при переміщенні товарів через митний кордон України.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України, незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Порядок проведення митними органами невиїзних документальних перевірок визначений постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.11 р. №71. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів Про затвердження Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок" від 02.02.11 р. №71 передбачено, що перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення податкового законодавства за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від субєктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з Інтернету, наукової літератури, висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснив митне оформлення товару за ВМД № 401030001/2011/000036 від 19.01.2011 р., тобто вже після набрання чинності Податковим кодексом України. Таким чином, відповідач, здійснюючи перевірку митної діяльності підприємства позивача за період 2011 року, діяв правомірно.

За інформацією наявною в мережі Інтернет на сайті виробників паперових мішків (http://kmn.ua./ua/products/ та інші), мішки відкритого типу після їх наповнення вимагається зашивати, заклеювати або заварювати, що приводить до зміни первинного стану товару. При цьому такі мішки не призначені для повторного використання.

З наведеного вбачається, що ввезені паперові мішки піддаються змінам, оскільки завозяться на митну територію пустими і відкритими, а вивозяться внаслідок наповнення деревним вугіллям прошитими, що не дає їх можливості повторного використання, як зворотної тари, упаковки, тощо.

Чинні міжнародні договори, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Пунктом а) статті 1 Конвенції про тимчасове ввезення, термін тимчасове ввезення" означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби), мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Відповідно до положень статті 204 Митного кодексу України тимчасове ввезення це митний режим, відповідно до якого товари можуть ввозитися на митну територію України з обовязковим наступним поверненням цих товарів без будь - яких змін, крім природного зношення чи втрат за нормальних умов транспортування.

Також, статтею 206 Митного кодексу України та Додатками В.1. В.9, С і D Конвенції про тимчасове ввезення" від 26.06.90р., визначені товари, щодо яких може надаватися дозвіл на тимчасове ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування та умови надання такого дозволу.

У розділі 1 Тимчасовий ввіз" спеціального додатка G Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (далі Кіотська конвенція), укладеної 18 травня 1973 року у місті Кіото (набрала чинності 25 вересня 1974 року) визначено, що дозвіл на тимчасовий ввіз з повним умовним звільненням від мита та податків повинен надаватися стосовно товарів, перерахованими у додатках до Конвенції про тимчасове ввезення"( стамбульська Конвенція) від 26 червня 1990 року, в тому числі: 3) "Контейнери, піддони, упаковки, зразки та інші товари, що ввозяться в рамках торгової операції", згадані в додатку B.3. При цьому, у коментарях Всесвітньої митної організації до Кіотської конвенції в Рекомендаціях до Спеціального додатку G Тимчасовий ввіз" зазначено, що положення ОСОБА_5 В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення" застосовується до упаковки, яка придатна для повторного використання. Тобто, як випливає з коментарів Світової митної організації до цього додатка, поняття упакування застосовується лише до тих упакувань, які придатні для повторного використання. Таким чином, ті паперові мішки, які не придатні для повторного використання, не підпадають під визначення упакування у значенні, наведеному в ОСОБА_5 В.3 до Конвенції. А отже, не можуть ввозитися у режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування.

Право митних органів на використання інформації що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, з мережі Інтернет передбачено Порядком проведення митними органами невиїзних документальних перевірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.11 р. №71 ( пункти 3 та 6).

Пунктом 2 Порядку збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 02.10.01р. №224, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2001 року за № 866/6057, визначено терміни:

- упаковка - технічний засіб чи комплекс засобів з розміщеним у ньому товаром, який забезпечує захист товару від пошкоджень та втрат у процесі транспортування, зберігання та продажу, а довкілля - від забруднень;

- тара - основний елемент упаковки, що є виробом для розміщення товару;

- використана тара (упаковка) - тара (упаковка), яка була застосована для пакування, транспортування продукції, що повністю або частково втратила свої первісні якості і не підлягає подальшому використанню за своїм прямим призначенням;

- зворотна тара - тара багаторазового використання, що належить до вторинних матеріальних ресурсів і підлягає повторному використанню.

Паперові мішки для деревного вугілля, призначеного для використання в якості палива, не можуть бути віднесені до зворотної тари, оскільки не є тарою багаторазового використання і не підлягають повторному використанню, що підтверджується технічними документами, що регламентують виробництво вугілля деревного, упаковку, маркування, транспортування та зберігання продуктів лісохімічних, мішків паперових, призначених для сипучої та штучної продукції, а саме:

- ГОСТ 7657-84 Вугілля деревне. Технічні умови, розділ 5 Пакування, маркування, транспортування та зберігання" відповідно до ГОСТ 28670, пунктом 5.1 передбачено, що вугілля деревне поставляється в упакованому вигляді або насипом, упаковується у паперові мішки по ГОСТ 2226, які зашиваються або завязуються;

- ГОСТ 28670-90 Продукти лісохімічні. Пакування, маркування, транспортування і зберігання, пунктом 1.1 якого передбачено, що для пакування лісохімічних продуктів застосовують споживчу і транспортну тару, та пунктом 1.11 передбачено, що при пакуванні у паперові мішки відкритий кінець мішка має бути зашитий машинним способом.

- ГОСТ 2226-88 Мішки паперові. Технічні умови, пунктом 5.2.4 якого передбачено, що заповнені відкриті мішки повинні зашиватися на швейних машинах класу 38-А або інших аналогічних спеціально пристосованих для цього машинах.

Враховуючи вищевикладене та оскільки статтею 685 Цивільного кодексу України Тара та упаковка за договором купівлі-продажу передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар у тарі та (або) в упаковці, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу або не випливає із суті зобов'язання, товар повинен бути переданий у тарі та (або) упакований звичайним для нього способом в упаковку, а за їх відсутності - способом, який забезпечує схоронність товару цього роду за звичайних умов зберігання і транспортування, якщо договором купівлі-продажу не встановлено вимог щодо тари та (або) упаковки, та продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязаний передати покупцеві товар у тарі та (або) в упаковці, які відповідають вимогам, встановленим актами цивільного законодавства, та зовнішньоекономічним договором передбачено поставку товару - вугілля деревного в упаковці наданій покупцем, мішки паперові для пакування вугілля деревного не є тарою зворотною у розумінні тари багаторазового використання, а є умовою пакування товару на експорт згідно зовнішньоекономічного договору.

Таким чином, в ході перевірки позивача правомірно встановлено безпідставне застосування пільг в оподаткуванні товару мішки паперові, призначені для пакування деревного вугілля, що призвело до несплати митних платежів при митному оформленні товару за ВМД № 401030001/2011/000036 від 19.01.2011 р.

Разом з тим, щодо спорів за участю митних органів у справах із оподаткуванням ПДВ товарів при ввезені їх на митну територію України фізичними особами-підприємцями, свою позицію у листі № 21-13/2010 від 01.03.2010р. висвітлив Верховний суд України

Зокрема, Верховним судом України звернуто увагу на те, якщо митні органи приймаючи вантажні митні декларації та пропускаючи товар на митну територію України, погоджувалися з відомостями щодо звільнення позивача від сплати податку на додану вартість, чи з кодом товарної номенклатури, зазначеної імпортером, то відповідно до пункту 10.3 статті 10 Закону № 168/97 та підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 пункту Закону № 2181 Митниця не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень - рішень про нарахування податкових зобов'язань у зв'язку з помилковим визначенням коду товарної номенклатури, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181, дія якого не поширюється на митні органи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 45 Митного кодексу України встановлено, що особи, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов'язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 № 574 затверджено Положення про вантажну митну декларацію. Згідно з пунктом 2 цього Положення вантажна митна декларація - письмова заява встановленої форми, що подається митному органу і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування податків, зборів та інших платежів.

Відповідно до статті 86 Митного кодексу України митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Згідно з пунктом 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.04.2005 № 314, під час прийняття ВМД до оформлення здійснюється, зокрема, за допомогою програмного забезпечення перевірка правильності заповнення декларантом ВМД. При здійсненні митного контролю проводиться перевірка правильності класифікації та кодування товарів (згідно з поданими документами), перевірка правильності нарахування податків і зборів (обовязкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства.

Таким чином, митний контроль здійснюється на стадії декларування товару і саме митний орган на цій стадії здійснює перевірку правильності нарахування податків і зборів (обовязкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства.

Як було встановлено у судовому засіданні, приватне підприємство «Паллада» зареєстроване 03.02.2044 року виконавчим комітетом Одеської міської ради. Основними видами діяльності підприємства за КВЕД є оптова торгівля деревиною, виробництво іншої основної органічної хімічної продукції ( а.с.81-98).

На виконання умов зовнішньоекономічних контрактів на поставку деревного вугілля, на територію України для пакування і відправки деревного вугілля іноземним контрагентом надавалась безоплатно зворотна тара - мішки паперові.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у ВМД

№ 401030001/2011/000036 від 19.01.2011 р.

№ 401030001/2010/001334 від 07.12.2010 р.

№ 401030001/2010/000915 від 01.09.2010 р.

№ 401030001/2010/000092 від 04.02.2010 р.

№ 401030000/2009/100027 від 23.12.2009 р.

№ 401030000/2009/000776 від 12.06.2009 р.

№ 401030000/2009/000489 від 14.04.2009 р.

задекларовано у режимі тимчасового ввезення товар мішки паперові для пакування деревного вугілля з умовним повним звільненням від оподаткування податком на додану вартість, ставка ввізного мита - 0%. У третьому розділі графи 37 задекларовано код особливостей переміщення товарів через митний кордон України - "GE", який, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби від 12.12.2007р. № 1048, означає тимчасове ввезення (вивезення) контейнерів, піддонів, упаковок, етикеток і марок акцизного збору відповідно до положень ОСОБА_5 В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення. Таким чином, при митному оформленні усіх вищезазначених ВМД було застосовано умовне повне звільнення від оподаткування товару.

Будь-яких зауважень щодо правильності заповнення ВМД, класифікації та кодування товару під час митного оформлення, нарахування податків і зборів (обовязкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства не здійснювалось, документи, які були подані позивачем у митного органу сумнівів не викликали.

Згідно із статтею 78 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму, тобто завершення операцій, пов'язаних із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів (пункт 19 статті 1 Митного кодексу України).

Судом встановлено, що митний орган здійснив розмитнення товару мішки паперові для пакування деревного вугілля" на підставі вантажно-митних декларацій та визначив відповідно до Закону України Про митний тариф від 05.04.2011 № 2371-ІІІ ставку мита - 0%.

Жодних скарг з приводу визначення ставки податку з боку платника податків як у порядку адміністративного оскарження, так і в судовому порядку не подавалось.

За таких обставин, податкове зобовязання з ввізного мита за ставкою 0% під час митного оформлення товару на підставі вантажно - митних декларацій вважається узгодженим в силу закону.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення відповідача вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, якщо цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

У даному випадку, суд констатує, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень, не взяв до уваги положення Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., що призвело до помилкового нарахування податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій в частині їх визначення за ВМД

№ 401030001/2010/001334 від 07.12.2010 р.

№ 401030001/2010/000915 від 01.09.2010 р.

№ 401030001/2010/000092 від 04.02.2010 р.

№ 401030000/2009/100027 від 23.12.2009 р.

№ 401030000/2009/000776 від 12.06.2009 р.

№ 401030000/2009/000489 від 14.04.2009 р.

Відповідач, визначаючи суму податкового зобовязання з всіма ВМД у кількості 7 штук, розрахував по них ще і суму штрафних санкцій, а тому , суд не може виокремити суму по ВМД № 401030001/2011/000036 від 19.01.2011 р. та зобовязати позивач сплатити її.

На ряду з цим, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та здійснювати будь-які розрахунки, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Крім того, відповідач, приймаючи рішення форми «Р" № 33 від 02.09.2011р., якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в загальній сумі 202684,89 грн., з них, 166256,78 грн. - за основним платежем, 36428,11 грн. - за штрафними санкціями, керувався п.54.3.6 ст.54 , п.190.1 ст.190, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України. Разом з тим, з посиланнями на ті ж самі норми та той самий акт перевірки, митницею винесено ще одне податкове повідомлення-рішення № 42 від 22.09.2011р., якими позивачу визначено суму штрафних фінансових санкцій по податку на додану вартість в загальній сумі 145708,44 грн.

Як вбачається із письмових пояснень представника відповідача, відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України, використання платником податків сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням та або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, додатково до штрафів , передбачених п.123.1 ст.123 ПК України, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги.

На підставі вищезазначеної норми, Вінницькою митницею було донараховано штраф у розмірі 145708,44 грн., та направлено податкове повідомлення-рішення № 42 від 22.09.11 року.

Проте, як вбачається із самого повідомлення-рішення № у42 від 22.09.2011 року, підставою його винесення слугували п.54.3.6 ст. 54, п.190.1 ст.190 та п.123.1 ст.123, тобто відсутні жодні посилання на п. 123.2 ст.123 ПК України ( а.с.10).

Крім того, як було встановлено у судовому засіданні, митним органом при визначенні суми податкового зобовязання з податку на додану вартість , здійснював розрахунок, виходячи із загальної кількості паперових мішків , що були ввезені на підставі отриманого дозволу.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не врахував, що 47878 штук мішків було задекларовано в режимі ІМ 40 ВМД № 000090 від 04.02.2011 та ВМД 000376 від 09.04.2010 року, тобто за них було сплачено мито. Крім того, 52176 штук мішків було повернуто порожніми, без зміни їх первісного стану ( т.1 а.с.144-151).

Вищезазначене також підтверджується розрахунками, наданими представниками відповідача у судове засідання. ( т.1 а.с.138-143).

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що розрахунок податкового зобовязання здійснювався, виходячи із всіх партій паперових мішків та пояснив такі дії митного органу тим, що дозвіл на їх ввезення митницею надано помилково, а тому зобовязання нараховано на всю партію товару.

Однак, такі пояснення представника відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, дозвіл митного органу дійсний, не скасований в установленому порядку, а тому підстави вважати його таким, що виданий помилково відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо безпідставності проведення розрахунку податкового зобовязання Вінницькою митницею, виходячи із загальної кількості паперових мішків, що були поставлені на територію України згідно умов контракту, не беручи при цьому до уваги того, що частина таких мішків на момент перевірки залишилася в незмінному стані.

В судовому засіданні судом досліджено лист Державної митної служби України №11.1/2-12.2/9256-ЕП від 22.06.2011р., на який неодноразово посилався представник відповідача. Проте, суд звертає увагу на відсутність імперативних норм даного листа, тобто цей документ лише звертає увагу митниць на нормативно-правові акти та дотримання їх вимог під час здійснення митного контролю та оформлення і спонукає до здійснення перевірок дотримання цих вимог, та жодним чином не може слугувати як підстава для винесення податкових повідомлень.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення, прийняті Вінницькою митницею про визначення позивачу податкового зобовязання зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість, а також застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за те, що Вінницька митниця незаконно визначила позивачу вказане податкове зобовязання після завершення митного оформлення товару, є протиправними і підлягають скасуванню.

Встановлені в даній справі факти відповідають усталеній та послідовній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у пункті 2 оглядового листа Верховного Суду України від 01.03.2010 № 21-13/2010, постанові Верховного Суду України від 02.06.2009 по справі № 21-474во09, постанові Верховного Суду України від 21.01.2011 по справі № 21-64а10.

В силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Однак, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосування норм податкового та митного законодавства, а відтак, відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 157-163, 167, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, Митним кодексом України, Законом України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, Законом України Про Єдиний митний тариф, Законом України Про податок на додану вартість, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці форми "Р" № 33 від 02.09.2011 року та № 42 від 22.09.2011 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя/підпис/ ОСОБА_6

Копія вірна:

Суддя:

Секретар:

21.11.2011