Справа № 826/14647/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Київ К/800/3311/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Борисенко І.В., Маринчак Н.Є.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна агенція «ФМ Медіа Груп» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна агенція «ФМ Медіа Груп» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна агенція «ФМ Медіа Груп» (далі - позивач, ТОВ «Національна агенція «ФМ Медіа Груп») звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 06.02.2015 року №

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним. Наявність у позивача податкових накладних та інших документів, за відсутністю реального вчинення господарських операцій у спірних правовідносинах не надає позивачу право на формування податкового кредиту у перевіряємий період.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем подані всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій між ним та контрагентом, а тому ним правомірно сформовано податковий кредит.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У період з 14.01.2015 року по 19.01.2015 року на підставі наказу від 13.01.2015 року № 29 та направлення від 14.01.2015 року №22/26-54-22, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Національна агенція «ФМ Медіа Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «КМУ» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року, за результатами якої складено акт від 26.01.2015 року № 75/26-54-22-04-10/32379889.

У акті перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог: п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.2, 198.3, 198.6. ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 216191,00 грн., у тому числі за серпень 2014 року на загальну суму 216191,00 грн.

На підставі акта перевірки від 26.01.2015 року № 75/26-54-22-04-10/32379889 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06.02.2015 року № , згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 270239,00 грн., в тому числі за основним платежем - 216191,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 54048,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V ПК України (пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України)

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно, витрати на придбання товарів/послуг, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Отже, в даному випадку, враховуючи специфіку придбаних у контрагента послуг, судовими інстанціями перевірялись фізичні, технічні та технологічні можливості позивача та його постачальника надати обумовлені договорами послуги, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентом з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов'язаних із таким залученням, можливість виконати роботи самостійно.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Консалт менеджмент Україна» (виконавець) укладено типові договори про надання рекламних послуг від 15.08.2014 року № 178, № 179, №180, № 181, № 182, № 183, за умовами яких змовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги щодо розміщення рекламних матеріалів замовника (або його клієнтів) в рекламних блоках радіо та/або телебачення у відповідності з умовами даних договорів.

Пунктами 3.1.1 вказаних договорів зазначено, що виконавець зобов'язується: розробити та узгодити з замовником рекламну кампанію замовника; організувати проведення рекламної кампанії замовника шляхом розміщення ролика в рекламних блоках у відповідності з умовами даних договорів; почати проведення рекламної кампанії лише після узгодження з замовником всіх питань, що стосуються розміщення рекламних матеріалів замовника; надавати замовнику для підписання звіти щодо наданих послуг у вигляду актів наданих послуг.

За змістом пунктів 3.1.1 зазначених договорів визначено, що замовник зобов'язується: передати рекламістові аудіо ролик, який замовник планує використати в ході проведення рекламної кампанії, не пізніше, ніж за 3 робочі дні до запланованого виходу рекламних матеріалів; узгодити з рекламістом всі питання щодо проведення рекламної кампанії за 3 робочих дні до її початку; замовник надає рекламістові без попереднього запиту та до початку проведення рекламної кампанії копію відповідного сертифікату, ліцензії, дозволу або іншого документу, встановленого чинним законодавством.

Також пунктами 6.1 цих договорів визначено, що надання послуг підтверджується актами здачі-прийняття наданих послуг.

На підтвердження реальності вчинених господарських операцій, та відповідно правомірності формування витрат та податкового кредиту за даними відносинами, позивачем надані копії: договорів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, платіжних доручень, оборотно-сальдових відомостей.

В той же час, з наданих позивачем податкових накладних та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), неможливо встановити, які саме послуги надавались контрагентом позивачу, оскільки надані акти містять лише загальний опис отриманих послуг і не містять чіткого переліку виконаних робіт, що не дозволяє встановити їх зв'язок задекларованими показниками податкового кредиту ТОВ «Національна агенція «ФМ Медіа Груп».

Крім того, за умовами укладених договорів, між позивачем та контрагентом передбачалась активна та щільна взаємодія щодо регулярного надання замовником інструкцій по виконанню послуг за договором. В той же час, жодних документів на підтвердження зазначеної вище взаємодії з ТОВ «Консалт менеджмент Україна» позивачем надано не було.

Також, судами встановлено, що основним видом діяльності позивача відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців по коду КВЕД є рекламні агентства (код КВЕД 73.11). В той же час, доказів ділової та економічної доцільності укладання вищевказаних договорів або неможливості виконання відповідного обсягу робіт власними силами позивачем суду не надано.

Наявність платіжних доручень за спірними операціями сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не підтверджує реальність господарських операцій у своїй сукупності.

Таким чином, вказані первинні документи, які засвідчують певні юридичні факти, не містять підтвердження реальності господарської операції між позивачем та ТОВ «Консалт менеджмент Україна».

Крім того, аналіз даних податкової звітності контрагента позивача встановив відсутність доказів належної сплати відповідних податків, трудових ресурсів, основних засобів, транспортних засобів, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем належним чином підтверджено, що контрагент позивача по господарським операціям не мав можливості забезпечити виконання укладеного з позивачем господарського договору, господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеними договорами не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які б у повній мірі відображати зміст господарських операцій та їхні вартісні показники, а тому у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку та податкове повідомлення-рішення відповідача від 06.02.2015 року № прийнято правомірно.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд.

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна агенція «ФМ Медіа Груп» відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі № 826/14647/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Борисенко

Н.Є. Маринчак