Справа № П/811/398/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"05" жовтня 2016 р. справа № П/811/398/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №П/811/398/16

за позовом ОСОБА_2

до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»

про визнання рішення протиправним та його скасування, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 р. ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області (далі відповідач), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» в якому просила:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Кіровоградській області ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3031/11 від 15.05.2012р., виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ "Укрпромбанк" щодо складення акту опису і арешту майна від 21.02.2013 року, яким накладено арешт на квартиру №82 в будинку №24, корп.1 на вул. Полтавська в м. Кіровоград неправомірними;

- визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 лютого 2013 року по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа №2-3031/11 від 15.05.2012р., виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 боргу на користь ТОВ "Укрпромбанк" (а.с. 5-6)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що складаючи оскаржуваний акт, державний виконавець діяв неправомірно, оскільки не перевірив, хто є членами сім'ї наймача та чи проживають в ній неповнолітні діти, що призвело до порушення прав позивача та її неповнолітніх дітей.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 року замінено третю особу, без самостійних вимог на стороні відповідача з ТОВ «Укрпромбанк» на правонаступника ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (а.с. 64-65).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.69-72).

Постанова суду мотивована тим, що позивач не входить до кола осіб, які у відповідності до вимог чинного законодавства мають право звернення до суду з даними позовними вимогами.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що висновок суду першої інстанції суперечить п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 р. №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Крім того, позивач вважає, якщо ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09.02.2016 р. провадження №22ц/781/546/16 визначено його право на звернення до суду адміністративної юрисдикції, то суд першої інстанції своїм рішенням порушив вимоги ст. 61 ЦПК України та обмежив його право на захист. Враховуючи зазначене, вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову, просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 80).

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, що не перешкоджає розгляду справи (а.с. 94, 96).

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3031/11, №2/1111/605/12 від 15.05.2012 р., виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ТОВ "Укрпромбанк" (правонаступником якого є ТОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал") заборгованості за договором №35/К-07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в сумі 4 377 416,38 грн. та судових витрат по 910 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам, на підставі звернення стягувача від 02.08.2012 з заявою про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, під час виконавчих дій, в межах даного виконавчого провадження , відповідачем в порядку ч.2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", 21.02.2013 р. проведено опис й арешт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 корп.1 в м. Кіровоград, власником якого є ОСОБА_4, про що свідчить довідка Кіровоградського ООБТІ від 20.08.2012 р. №3-5556 (а.с. 50).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуваними діями не порушуються права позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі по тексту Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

У відповідності до п.п. 3, 4, 5, 12, 20 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно частини 1 статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 вищезазначеної статті того ж Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно ч. 5 ст. 57 Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що боржниками у даному виконавчому проваджені є ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Крім того, під час виконавчих дій, а саме виявленні майна та коштів, які належать боржнику, відповідачем було встановлено, що ОСОБА_4 має зареєтроване право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.1996 №1-4347, що підтверджується інформаційною довідкою Кіровоградського ООБТІ від 20.08.2012 р. №3-5556 (а.с. 50).

Згідно ч. 1, ч. 2 , ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що арешт може бути покладений на майно, що належить боржнику на праві власності, а особа, яка вважає, що майно, належить саме їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, проте, має довести своє право на таке майно.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована в описаній квартирі, що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» від 15.10.2015 року №5132 проте власником даного майна не являється. В одночас, як встановлено тією ж довідкою власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_4, тобто боржник (а.с. 10).

Відповідно ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 та 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-XIV передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. В той час, як боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, проте, цей факт ніяким чином не перешкоджає вчиненню виконавчих дій, а саме - опису і арешту майна боржника.

Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку, що позивач не є власником спірного майна та не є стороною виконавчого провадження, а отже дії відповідача щодо складання акту опису і арешту майна від 21.02.2013 року, яким накладено арешт на квартиру №82 в будинку №24, корп.1 на вул. Полтавська в м. Кіровоград, не породжують для позивача будь-яких правових наслідків, а отже не порушують охоронювані законом його права, свободи та інтереси.

Отже, державний виконавець під час виконання ним своїх службових обовязків, а саме складання акту опису і арешту майна від 21.02.2013 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що також підтверджено самим актом, в якому відсутні будь- які зауваження збоку боржника ОСОБА_4 (а.с. 7-9).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції, зазначивши про відсутність у позивача права на звернення до суду, припустився процесуальної помилки, оскільки такий висновок суперечить ст. 124 Конституції України, яка в редакції на час звернення до суду, передбачала, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті спору.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №П/811/398/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги в порядку визначеному ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов