Справа № 2а/0270/4221/11
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 р. Справа № 2а/0270/4221/11

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали справи

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

до: підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанов.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в ході проведення виконавчих дій з приводу виконання виконавчого листа №2а-4984/11 від 08 липня 2011 року, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області, підрозділом безпідставно винесено постанову про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виконавчого збору в розмірі 1360,00 гривень та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 31,35 гривень.

Не погоджуючись із рішеннями підрозділу примусового виконання, позивач звернувся до суду із вимогами визнати дії протиправними, а також скасувати постанови від 05 вересня 2011 року, якими з Головного управління Пенсійного фонду стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

В судове засідання представник позивача не зявився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. При цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. При цьому, 26 вересня 2011 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 23-25).

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

13 липня 2011 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа №2а-4984/11, виданого 08 липня 2011 року Тульчинським районним судом Вінницької області.

Виконавчий лист видано на виконання постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 липня 2011 року, якою зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісячно до втрати права на таке підвищення, починаючи з 01.10.2010 року, виплативши заборгованість з 01.10.2010 року по теперішній час з урахуванням раніше виплачених сум; зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, що становить 15 % прожиткового мінімуму для непрацюючих осіб, щомісячно до втрати права на таку пенсію, починаючи з 01.10.2010 року, виплативши заборгованість з 01.10.2010 року по теперішній час з урахуванням раніше виплачених сум. Постанову суду допущено до негайного виконання.

15 липня 2011 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області отримало постанову підрозділу примусового виконання про відкриття виконавчого провадження. Цього ж дня позивач надіслав відповідачу листа вих. №3071/06-36/09 (а.с.6), яким останнього повідомлено про виконання рішення Тульчинського районного суду від 08 липня 2011 року у справі №2а-4984/11.

18 липня 2011 року підрозділом примусового виконання направлено на адресу позивача вимогу вих. №14522/03-29/6 (а.с.7-8), у якій йшлося про часткове виконання рішення Тульчинського районного суду, хоча виконавчим документом передбачено перерахунок та виплату здійснювати щомісячно до втрати права на таке підвищення.

27 липня 2011 року листом вих. №3368/06-36/09 (а.с.9) відповідача знову повідомлено про виконання постанови Тульчинського районного суду Вінницької області. При цьому, до листа додано копії розрахунків.

Проте, постановою підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 05 вересня 2011 року з позивача стягнуто виконавчий збір в розмірі 1360,00 гривень за неповне виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області (а.с.11).

Іншою постановою від 05 вересня 2011 року (а.с.13) з позивача стягнуто 31,35 гривень витрат на проведення виконавчих дій.

Даючи правову оцінку винесеним постановам, суд зважає на таке.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок прийняття виконавчого документа до виконання врегульовано статтею 25 Закону, відповідно до якої державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 28 Закону, у разі невиконання боржником у строк, визначений частиною 2 статті 25 цього Закону, рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Суд встановив, що позивач повідомляв відповідача про виконання постанови Тульчинського районного суду у справі №2а-4984/11, зокрема шляхом направлення листів вих. №3071/06-36/09 від 15 липня 2011 року та вих. №3368/06-36/09 від 27 липня 2011 року. До листів додавалися розрахунки проведення відповідного перерахунку та виплати відповідних сум.

В підтвердження виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області надано копії розрахунків, що здійсненні на виконання рішення суду, а також копії проведених перерахунків пенсії ОСОБА_1 Із даних документів видно, що позивачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період, починаючи з жовтня 2010 року по липень 2011 року включно. Отже, розрахунки є документальним підтвердженням виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виконавчого збору, оскільки рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №2а-4984/11 було виконано повністю, що не узгоджується із висновками, зробленими у постанові відповідача про стягнення виконавчого збору.

З приводу постанови підрозділу примусового виконання рішень про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій суд зважає на таке.

Відповідно до статті 41 Закону, витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі із стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Однак, враховуючи те, що рішення Тульчинського районного суду Головним управлінням Пенсійного фонду виконано добровільно, про що повідомлено відповідача, а тому у відповідача не було підстав для стягнення витрат на проведення виконавчих дій, оскільки останні можуть бути стягнені лише в звязку з проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання рішень. Проте, в даному випадку примусового виконання здійснено не було, оскільки рішення суду боржником виконано добровільно.

За таких обставин, постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 05 вересня 2011 року про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій підлягають скасуванню.

Натомість, вимога позивача щодо визнання протиправними дій відповідача не може бути задоволеною, оскільки позивачем не зазначено, в чому саме полягає протиправність та яких саме дій.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належить задовільнити частково.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовільнити частково.

Скасувати постанову підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 05 вересня 2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Скасувати постанову підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 05 вересня 2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович

25.10.2011