Справа № 524/2614/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 р.Справа № 524/2614/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Яковенко М.М.

судді: Лях О.П., Старосуд М.І.

секретарі судового засідання: Антипенко В.А.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Автозаводского районного суду від 31 серпня 2016 року по справі № 524/2614/16 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Кременчуцького міського голови ОСОБА_3, треті особи: Кременчуцька міська рада Полтавської області, виконавчий комітет Автозаводської районної ради у м. Кременчуці, Автозаводська районна у м. Кременчуці рада, виконавчий комітет Крюківської районної ради м. Кременчука, Крюківська районна у місті Кременчуці рада, ліквідатор з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування розпоряджень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцького міського голови ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування розпоряджень, в якому просить визнати неправомірними та скасувати розпорядження Кременчуцького міського голови ОСОБА_3, а саме: розпорядження міського голови № 378-Р від 29.12.2015 року «Про затвердження складу комісії з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів» та розпорядження міського голови № 75-Р від 01.03.2016 року «Про визначення ліквідатора з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів.

Постановою Автозаводского районного суду від 31 серпня 2016 року по справі № 524/2614/16 у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (а.с. 98, 99-100).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 103-105). Апелянт наголошує, що за рішенням Кременчуцької міськради від 23.12.2015 року «Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міськради УІІ скликання» було вирішено п.7 визначити голів Автозаводської та Крюковської рай адміністрацій Кременчуцької міськради головами комісій з припинення діяльності відповідних районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, з правом підпису фін документів, та доручити Кременчуцькому міськголові затвердити персональний склад цих комісій. В той же час, видаючи спірні розпорядження міський голова вийшов за межі своїх повноважень, при прийнятті вищевказаних розпоряджень.

Також вказав на допущенні норм процесуального права, а саме при наявності обставин для відводу судді, позивачем було подано відповідне клопотання виходячи з того, що суд допустив порушення щодо строків розгляду справи, яке виникло внаслідок направлення усіх матеріалів справи до суду апеляційної інстанції при оскарженні ухвали, а не відокремлену її частину; головуючий суддя неоднарозово розглядав справи стороною в яких був позивач та виконком Автозаводської райради, ліквідатором якого є ОСОБА_4. виносив необґрунтовані рішення, приймав відвід від позивача у справі №524/10055/15, тобто всупереч наявних обставин для відводу суддів Савічева В.О. останній не прийняв відвід.

Представник виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні постанови суду без змін. Надані письмові заперечення.

Інші учасники, явка яких обовязковою не визначалась, в судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Неявка представників сторін. Не є перешкодою для розгляду та вирішення справи за наявними у справі матеріалів. Від представника ліквідатора з припинення діяльності виконкому Автозаводської райради м.Кременчука надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказують на законність постанови суду, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Засідання провести у їх відсутність.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції Верховного суду України висловленої в постановах, виходив з того, що Позивач не має права на оскарження зазначених правових актів індивідуальної дії, йому не належить право вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Здійснюючи апеляційний перегляд та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, погоджуючись з прийнятим рішенням, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до представленої позивачем ксерокопії Рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23 грудня 2015 року «Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міської ради VII скликання», (а.с.12) Кременчуцькою міська рада Полтавської області було вирішено у визначені законодавством терміни ліквідувати Автозаводську і Крюківську районні у м.Кременчуці ради (як юридичні особи) та їх виконавчі органи згідно з додатком 4.

Пунктом 7 цього Рішення від 23 грудня 2015 року, Кременчуцька міська рада Полтавської області вирішила, визначити голів Автозаводської та Крюківської адміністрацій Кременчуцької міськради, головами комісій з припинення діяльності відповідних районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, з правом підпису фінансових та інших документів, та доручити Кременчуцькому міськголові затвердити персональний склад цих комісій.

Контроль за виконанням Рішення покладено на міського голову ОСОБА_3 та постійні депутатські комісії міськради.

В той же час, як вбачається з наданого стороною відповідача суду першої інстанції копії Рішення від 23.12.2015 року (а.с.83), пункт 7 рішення викладений в іншій редакції, а саме:

Доручено міському голові м.Кременчука визначити голів з припинення діяльності шляхом ліквідації Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, з правом підпису фінансових та інших документів. Затвердити персональний склад цих комісій.

Контроль за виконанням рішення покладено на міського голову ОСОБА_3 та постійні депутатські комісії міськради.

Крім того, на вимогу суду, були представлені проект рішення ІІ сесії Кременчуцької міськради УІІ скликання датований 22.12.2015 року, та витяг з протоколу пленарного засідання від 23.12.2015 року ІІ сесії Кременчуцької міськради УІІ скликання.

Яка вбачається з представлених суду документів, відповідною радою розглядалось та вирішувалось відповідні питання щодо припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад, при чому було в цілому затверджено вищенаведений проект рішення. Відповідно до пункту 7 цього рішення, також доручено міському голові м.Кременчука визначити голів з припинення діяльності шляхом ліквідації Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, з правом підпису фінансових та інших документів. Затвердити персональний склад цих комісій.

Як зазначив представник відповідача, зазначене рішення Кременчуцької міськради від 23.12.2015 року, в редакції наданій суду, та затвердженою радою, розміщене на загальному доступі офіційному веб - порталі Кременчуцької міськради та виконавчого комітету. Пункт 7 цього рішення, відповідає змісту наданому суду рішення. Яким чином у відповідача є інша редакція пункту 7 цього рішення, пояснити не може.

29.12.2015 року за № 378-Р, на виконання рішення міськради від 23.12.2015 року, було видано Розпорядження міського голови «Про затвердження складу комісії з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів», яким затверджено склад комісій з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, головами яких визначено голів Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад, безпосередньо ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Колегія суддів з урахуванням наявних у справі документів, вважає спростованим доводи позивача-апелянта, з посиланням на положення п.7 рішення міськради від 23.12.2015 року яке було надане ним, стосовно перевищення головою Кременчуцькою міською радою своїх повноважень при прийнятті оскаржуваного розпорядження №378-Р від 29.12.2015 року, що не відповідало покладених на голову повноважень в частині визначення голів з припинення діяльності відповідних районних рад.

Надану ОСОБА_2 копію Кременчуцької міської ради від 23.12.2015 року, колегія суддів не приймає до уваги, тому як міськрадою не приймалося рішення иа не зобовязувало міськголову ОСОБА_3 відповідно до пункту 7 визначати голів Автозаводської та Крюківської адміністрацій Кременчуцької міськради, головами комісій з припинення діяльності відповідних районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів.

В даному випадку документально підтверджено, що своїм спірним розпорядженням від 29.12.2015 року №378-Р міський голова ОСОБА_3 виконав покладені на нього обовязки рішенням Кременчуцької міськради від 23.12.2015 року з приводу визначення ним голів з припинення діяльності шляхом ліквідації Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, з правом підпису фінансових та інших документів, та затвердити персональний склад цих комісій. Будь-яких перевищень повноважень міським головою ОСОБА_3 судом не встановлено.

В подальшому, у зв'язку з виходом голів Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад як голів комісій з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів та інших членів комісій, зі складу комісій з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів, міським головою ОСОБА_3 від 01.03.2016 за № 75-Р видано розпорядження «Про призначення ліквідатора з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів», яким призначено ліквідатором з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів ОСОБА_4.

Крім того, пунктом 3 Розпорядження №75-Р визначено про те, що слід вважати такими, що втратили чинність, розпорядження міського голови від 29.12.2015 року №378-Р «Про затвердження складу комісії з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих органів» та інші розпорядження від 14.01.2016 року №7-Р, від 28.01.2016 року №30-Р.

Колегія суддів зазначає, що Розпорядження №378-Р від 29.12.2015 року фактично вичерпало свою дію, та є таким, що втратило чинність на підставі Розпорядження №75-Р від 01.03.2016 року, а тому позовні вимоги про визнання такого розпорядження та його скасування, є безпідставними. Обраний спосіб судового захисту позивачем не відповідає фактичним обставинам, не можна скасовувати не існуюче рішення субєкта владних повноважень, яке по суті вичерпало свою дію. Такого способу судового захисту, шляхом скасування не існуючого рішення законодавчо не встановлено, та такі вимоги перебувають за межами правового регулювання та юридично визначеної можливості.

Щодо розпорядження «Про призначення ліквідатора з припинення діяльності районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів», виданого міським головою ОСОБА_3 від 01.03.2016 за № 75-Р, яким призначено ліквідатором з припинення діяльності Автозаводської та Крюківської районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів ОСОБА_4, колегія суддів зазначає, що наведені підстави для скасування зазначеного розпорядження, стосовно перевищення міською головою наданих повноважень, є безпідставними та взагалі не обґрунтованими.

Приймаючи оскаржуване розпорядження №75-Р, міський голова ОСОБА_3 діяв на виконання п.5 рішення Кременчуцької міськради від 23.12.2015 року, у відповідності до положень статей ЦК України, ст..42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Жодних належних обставин, яким чином таке розпорядження має вплив на права, свободи чи інтереси позивача, та порушує їх, що в свою чергу вказують на протиправність такого розпорядження позивачем не наведено взагалі.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає жодних правових підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження від 01.03.2016 року за №75-Р.

Крім того, колегія суддів, погоджується з правовими висновками суду першої інстанції з урахуванням наданої оцінки нормам процесуального законодавства, щодо відсутності обєкту порушеного права позивача.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж право має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії. Позивач оспорює розпорядження, які є актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Судом правильно врахована правова позиція з роз'яснення щодо кола осіб, у яких виникає право на оскарження нормативно-правових актів, прийнятих суб'єктами владних повноважень яка міститься в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 2а-2885/12/1470, від 15.07.2014 року у справі № 21-273а14, від 03.02.2015 року у справі № 21-617а14, від 27.10.2015 року у справі № 800/210/15 та постанові Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 року у справі № К/800/41232/15 в якій, зокрема, зазначено, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Акти індивідуальної дії за критерієм юридичної природи стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються, а індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Отже, звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежним позивач), а Позивач не має права на оскарження зазначених правових актів індивідуальної дії, є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено. В даному випадку, перед судом не доведено, що оскаржуваними розпорядженнями, які не стосуються позивача порушуються безпосередньо права, свободи чи інтереси ОСОБА_2.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо допущення порушення судом першої інстанції норм процесуального права стосовно заявленого відводу судді, колегія суддів зазначає наступне.

Питання щодо підстав, порядку подання заяв відводу судді, та вирішення цього питання врегульовано положеннями ст.ст.27, 30, 31 КАС України.

Так, положеннями ст.27 КАС України наведений перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Стаття 30 КАС України встановлює, що за наявності підстав, зазначених у статтях 27 - 29 цього Кодексу, суддя, зобов'язані заявити самовідвід. 2. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. 3. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, до початку судового розгляду, 31.08.2016 року позивачем судді Савічеву В.О. було заявлене про відвід, про що свідчить письмова заява (а.с.93).

В заяві про відвід, позивач вказував на підстави для цього, а саме наголошував на тому, що суд допустив порушення щодо строків розгляду справи, яке виникло внаслідок направлення усіх матеріалів справи до суду апеляційної інстанції при оскарженні ухвали, а не відокремлену її частину; головуючий суддя неоднарозово розглядав справи стороною в яких був позивач та виконком Автозаводської райради, ліквідатором якого є ОСОБА_4. виносив необґрунтовані рішення, приймав відвід від позивача у справі №524/10055/15.

Порядок вирішення питання про відвід (самовідвід), врегульовано ст.31 КАС України.

Відповідно до цієї статті, у разі заявлення відводу (самовідводу) суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі (ч.1).

Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Заява про відвід кільком суддям або всьому складу суду вирішується простою більшістю голосів (ч.2).

Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи (ч.3).

За наслідками розгляду письмової заяви про відвід, ухвалою Автозаводського райсуду м.Кременчук від 31.08.2016 року (а.с.47), було відмовлено у її задоволенні з огляду на відсутність підстав для відводу.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

В даному випадку судом першої інстанції при вирішення питання про відвід було дотримано вимог ст.31 КАС України. З огляду на наведені позивачем обставини для відводу, колегія суддів підтримує висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення такої заяви. Перед судом не доведена неупередженість судді першої інстанції. Незадоволення позовних вимог, не є підставою вважати, що постанова суду приймалась з порушенням цього принципу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової про задоволення позовних вимог, з підстав допущених порушень норм КАС України, що регулюють вирішення питання самовідводу.

В даному випадку, жодних наведених правових підстав із перелічених в ст.202 КАС України, що дають підстави для скасування постанови та прийняття нової про задоволення позовних вимог, при вирішенні питання про відвід, немає. Не кожне порушення процесуального законодавства допущене судом першої інстанції надає правові підстави для скасування постанови та ухвалення нового, наслідком якого є задоволення вимого позивача.

Такі висновки узгоджуються з приписами ч.1 ст.200 КАС України.

Відповідно до ст..200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення. Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводского районного суду від 31 серпня 2016 року по справі № 524/2614/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі буде складена 21.10.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9