Справа № 806/1912/16
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м.Житомир справа № 806/1912/16

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства теплозабезпечення до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: ПАТ комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії Житомирське регіональне управління ПАТ "КБ ПриватБанк", про скасування постанови про арешт коштів від 20.09.2016 (ВП № 51667458),

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову про арешт коштів боржника на рахунку підприємства № 0733, МФО 311744, в Житомирському РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Житомир від 20.09.2016, видану головним державним виконавцем примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Комунальне підприємство теплозабезпечення вказувало, що спірною постановою арештовано рахунок, який є поточним рахунком, відкритим для проведення виплати заробітної плати працівникам підприємства та обовязкових платежів до бюджетів всіх рівнів. Арешт перешкоджає своєчасній виплаті працівникам підприємства заробітної плати, а тому, з метою захисту прав працівників, недопущення додаткових збитків та витрат, які можуть стати причиною банкрутства Підприємства, позивач просить скасувати постанову від 20.09.16.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, з мотивів наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що рахунок арештовано у звязку з відсутністю застережень у законодавстві щодо можливості арешту такого рахунку.

Представник третьої особи до суду не прибув, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений належними чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом установлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про прийняття до виконання виконавчого провадження від 03.08.2016 прийнято до виконання виконавче провадження № 51667458 з примусового виконання вимоги про сплату недоїмки (боргу) № Ю-479-23У виданої 02.06.2016 Коростенською ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області про стягнення з КП «Теплозабезпечення» на користь Коростенської ОДПІ ГУ ДФС заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 614024,78 грн.

20 вересня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, при примусовому виконанні виконання вимоги про сплату недоїмки (боргу) № Ю-479-23У виданої 02.06.2016 Коростенською ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області про стягнення з КП «Теплозабезпечення» на користь Коростенської ОДПІ ГУ ДФС заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 614024,78 грн, прийнято постанову про арешт коштів боржника (ВП № 51667458). Цією постановою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках 0733, МФО 311744 в Житомирському РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м.Житомир та належать боржнику Комунальному підприємству «Теплозабезпечення» у межах суми 675427,26 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови, далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини 2 вказаної статті Закону державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 52 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У частині 2 вказаної статті Закону визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19 -1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (ч. 4 ст. 52 Закону).

Згідно зі ч. 1 ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За приписами частини 2 вказаної статті Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Частиною 3 статті 65 Закону визначено, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно зі ч. 4 вказаної статті Закону, державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У відповідності до частини 5 статті 65 Закону, не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти:

- що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки";

- що знаходяться на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19 -1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання" та статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику".

Вказаний перелік під час звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи є вичерпним.

Як видно із листа гарантії та довідки Філії «Житомирське Регіональне Управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» без дат і номерів, 08.08.16 ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито Комунальному підприємству теплозабезпечення розрахунковий рахунок 0733 для виплати заробітної плати працівникам підприємства та сплати обовязкових відрахувань.

При цьому у судовому засіданні представник позивача підтвердила, що у Підприємства є окремий рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зі спеціальним режимом використання.

Отож, рахунок № 0733, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» не є рахунком зі спеціальним режимом використання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець правомірно, на законних підставах наклав арешт на кошти боржника, що містяться на рахунку 0733, МФО 311744 в Житомирському РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м.Житомир.

З приводу твердження позивача про те, що на вказаний рахунок призначений для виплати заробітної плати, а тому не може бути арештований, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, яка кореспондує зі ч. 3 ст. 15 Закону України "Про оплату праці", оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно зі ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Водночас, як було вказано вище, в частині п'ятій статті 65 Закону наведено лише два випадки, коли кошти із спеціальним режимом не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом. Кошти на виплату заробітної плати в зазначеній нормі закону не згадуються.

Таким чином, суд приходить до переконання, що правила, встановлені частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю України, частиною третьою статті 15 і частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці", не є перешкодою для арешту державною виконавчою службою коштів боржника на його рахунку в банківській установі.

Подібного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в постанові від 10 грудня 2015 року (справа №826/18934/14).

Згідно зі частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови від 20.09.2016. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства теплозабезпечення і відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 21 жовтня 2016 р.