Справа № 752/12940/16-а
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2016-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/322/16
ПОСТАНОВА іменем України

19.10.2016 Голосіївський райсуд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача Правобережного об'єднаного УПФУ в місті Києві про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні їй пенсії за вислугою років, скасувати рішення та просить зобов'язати відповідача призначити йому вищезазначену пенсію з моменту його звернення до відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача подала письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури регулюється Законом України «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ). Згідно вищевказаного Закону починаючи із 01.06.2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-УШ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі "Про прокуратуру". Тобто з 01.06.2015 року, пенсії, що визначені в порядку та на умовах, згідно із Законом України "Про прокуратуру", не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються. До заперечень додано копію Постанови Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року у справі № К/800/51579/15.

Просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позову підлягають частково задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 червня 2016 року позивач звернувся до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви додано всі необхідні документи (трудову книжку, довідку про заробітну плату та інші) .

Листом від 05.07.2016 року за вих. №14164/05 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку тим, що працівники прокуратури права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням пункту 5 Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 не мають.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що з 01.08.1994року позивач працював в органах Прокуратури України на різних посадах.

Частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII (в редакції 12.07.2001) встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, у тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ ,офіцерських посадах СБУ, посадах державних службовців ,які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру , строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років .

Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року ст..1,2 передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження .

Наказом Головного управління державної служби України від 01 вересня 1999 року № 65 затверджено Довідник типових професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців, який регламентує кваліфікаційні вимоги щодо певних категорій і посад державних службовців .П.2.6. Довідника передбачено, що державний службовець повинен мати, як правило, повну вищу освіту (освітньо-кваліфікаційний рівень-спеціаліст, магістр за спеціальностями галузі «Державну управління» або іншими, професійно орієнтованими для державної служби, з додатковим підвищенням кваліфікації за професійними програмами вказаної галузі, а на посадах спеціалістів у 11 категорій державних службовців припустимо використання фахівців з базовим рівнем вищої освіти ( бакалавр).

Вимога до осіб, які займають посади державних службовців, щодо наявності в них вищої освіти, в тому числі юридичної освіти, настала лише з 01.09.99 р., тобто після затвердження наказу Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.99 р. Вимога щодо наявності вищої освіти для роботи на посаді державного службовця регламентована ч. 5 ст. 501 Закону № 1789 та вступила в дію 12.07.2001р.

Таким чином, лише після введення у дію відповідних нормативно-правових актів постала вимога щодо обов'язкової наявності вищої освіти у осіб, які займають посади державних службовців .

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначений стаж роботи підтверджується завіреною копією трудової книжки позивачки БТ-ІІ № 0852688, заведеної 25.07.1985 та завіреної належним чином.

Відповідно, стаж роботи позивача є достатнім для призначення пенсії за вислугою років, та прокурорського стажу для розрахунку пенсії на рівні 88% від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної ( чинної ) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

До 20- річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України "Про прокуратуру", в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом № 3668VI, оскільки внесеними вказаним Законом № 3668VI, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213VIII змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Посилання відповідача на судове рішення Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року не є преюдиційним, так як відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.1 ст.72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Як вбачається зі змісту доданої Постанови Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року, предметом спору є перерахунок пенсії, а не її призначення. Відтак, вказане судове рішення не є преюдиційним в розумінні ч.1 ст.72 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень - Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі Довідки Генеральної прокуратури України від 16.02.2016 року за № 18-141 зп, 01.01.2016 року, виходячи із з розрахунку 88 % від суми місячного (чинного) заробітку, без обмеження її граничного розміру, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з часу її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :