Справа № 185/8205/16-а
Суддя: Головін В. О.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/8205/16-а
Провадження № 2-а/185/510/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Головін В.О., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

Предметом адміністративного позову є адміністративні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 07 жовтня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, згідно довідки, виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № Б-с 1876 від 29 жовтня 2015 року.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує з 04 січня 2011 року щомісячне грошове утримання суддям у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

07 квітня 2016 року позивач звернулась до Павлоградського об'єднаного управління ПФУ з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 29 жовтня 2015 року за вересень 2015 року № Б-с 1876.

Листом Павлоградського ОУ ПФУ від 12 квітня 2016 року № 556/05/18, який позивач отримала 18 квітня 2016 року, відмовлено у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, із посиланням на те, що з 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року змінено частину 4 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02 березня 2015 року частину 4 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, умови і порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України, а з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином підставою для відмови позивачу у перерахунку щомісячного грошового утримання є скасування з 01 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинний до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

На час звернення позивача із заявою до УПФУ про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, частину 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою було передбачено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, Законом № 213-VIII від 02.03.2015 року викладено в іншій редакції. При цьому, частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року, не передбачала можливості перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Внесеними змінами до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» законодавець не лише позбавив права суддів судів загальної юрисдикції на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (щодо суддів Конституційного Суду України, то така можливість передбачена), але і виключив умови для такого перерахунку. Тобто, якщо попередні редакції Закону умовою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання визначали зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то внесеними Законом № 213-VIII від 02.03.2015 року змінами до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такої умови, навіть для суддів Конституційного Суду України, визначено не було. Право щодо визначення умов і порядку перерахунку законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України, яким жодних нормативно-правових актів з цього приводу не приймалося.

Зміни, які внесені Законом України від 02 березня 2015 року до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визнані неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. (справа №4-рп/2016).

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Окрім того, частини 1-3 ст.46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У частині другій ст.8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної,правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: - В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушене право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого судді, підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 69, 159, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 07 жовтня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, згідно довідки, виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № Б-с 1876 від 29 жовтня 2015 року.

Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на підставі ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 07 жовтня 2015 року із розрахунку 24 115 грн, згідно довідки, виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № Б-с 1876 від 29 жовтня 2015 року, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту у скороченому провадженні, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: В. О. Головін