Справа № 813/3545/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Справа № 876/8499/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

8 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.04.2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 року.

Із таким судовим рішеням не погодилася Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила скасувати постанову і відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Аргументуючи свою незгоду із постановою, апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції про відсутність саме у позивача обов'язку декларування і сплати податку з доходу, який був йому виплачений Державною іпотечною установою, є неправильними, адже мало місце відчудження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва, а не право власності на нерухоме майно. А тому відповідно до ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивач був зобов'язаний здійснити дії щодо сплати податку з доходу від операцій з відчуження об'єктів рухомого майна. Також безпідставним є твердження суду першої інстанції про пропуск податковим органом встановленого строку для нарахування податкового зобов'язання адже ОСОБА_1 не подавав декларації за 2009 рік. Враховуючи викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним, а позовні вимоги задоволенню не підлягали.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні доводам, що в ній викладені. Зауважив, що договір було посвідчено нотаріусом, але позивач повнен був самостійно спатити податок з отриманого доходу, а нотаріус лише проконтролювати перед посвідченням правочину. Також вказав, що декларація за 2009 рік, про яку вказує позивач до податкової інспекції подана не була.

Представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та пояснили, що податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 977067,16 грн. є незаконним, адже ним не було порушено вимоги п. 18.1, п. 18.2 ст. 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки цими положеннями також передбачено, що для цілей цього Закону обов'язок платника податку з подання декларації вважається виконаним, якщо він отримував доходи виключно від податкових агентів, зобов'язаних подавати звітність з цього податку у встановленому порядку. Оскільки Державна іпотечна установа, якій були відчужені майнові права за укладеним договором є податковим агентом і зобов'язана подавати звітність податковим органам про виплачені суми доходу та утриманий з них податок на доходи фізичних осіб, твердження контролюючого органу про порушення позивачем вимог про декларування доходів є безпідставним. Згідно п. 17.2 ст. 17 Закону відповідальним за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів є для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України податковий агент, а невиконання цього обов'язку тягне за собою відповідальність визначену п.п. 20.3.2. п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» у вигляді покладення обов'язку погасити суму податкового зобов'язання або податкового боргу таким податковим агентом. При цьому, отримувач доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми. Також зауважили, що позивач у 2010 році подав декларацію про отримані доходи за 2009 рік, яка була зареєстрована податковим органом про що свідчить відмітка інспектора, а тому жодних підстав для донарахування податку у 2015 році не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2009 року між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою було укладеного договір відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання передати у власність Державної іпотечної установи майнові права, що належали ОСОБА_1 на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення, вимоги щодо якісних та кількісних характеристик якого, визначались у додатку № 1 до Договору.

За ці права Покупець зобов'язався сплатити грошову суму, визначену п. 5 Договору.

Згідно Додатку № 1 до Договору передачі підлягали майнові права на АДРЕСА_1

23 грудня 2009 року сторонами було укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення, яким у новій редакції було викладено п. 5.1, 5.2, 5.3, що стосувались ціни та порядку проведення розрахунків.

Так, було встановлено, що вартість майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва складала 9180135 гривень. Також було встановлено наступний порядок розрахунків: не пізніше трьох робочих днів з дня набрання чинності пунктом 1.1 Договору та виконання його умов Державна іпотечна установа повинна була сплатити позивачу суму в розмірі 6513781,05 гривень. Інші 30% вартості майнових прав, що становлять 2666353,98 гривень Державна іпотечна установа повинна була перерахувати протягом трьох робочих днів з дня передачі їй документів, підтверджуючих введення об'єкту незавершеного будівництва житлового призначення в експлуатацію та реєстрації права власності Державної іпотечної установи на придбане житло та після підписання відповідного акту приймання-передачі квартир. Крім цього, було викладено Додаток №1 до Договору у новій редакції.

На виконання умов укладеного Договору позивач отримав від Державної іпотечної установи 6513781,05 гривень (71 % вартості майнових прав).

На підставі ст. ст. 75, 78, 79, 81-86 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області № 154 від 04.03.2015 року, № 192 від 19.03.2015 року, повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 04.03.2015 року № 9/3631/17-20 та постанови від 31.12.2014 року слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУФР ГУ Міндоходів у Хмельницькій області податковою інспекцією було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

За наслідками перевірки було складено акт № 91/17-20/НОМЕР_2 від 27.03.2015 року.

17 квітня 2015 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ОСОБА_1 з податку на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 1221503,95 грн., з яких за основним платежем - 977067,16 грн. та 244436,79 грн. - штрафні санкції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність цього рішення з наступних мотивів.

Згідно акту перевірки відповідачем було встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного 25.08.2009 року з Державною іпотечною установою договору про відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення 27.08.2009 року отримав дохід в сумі 6513781,05 гривень. При цьому, не встановлено відображення Державною іпотечною установою виплату доходу на суму 6513781,05 гривень у 2009 році та утримання податку на доходи фізичних осіб з цих виплат. Відповідач дійшов висновку, що Державною іпотечною установою перераховано позивачу повну вартість майнових прав без утримання податку на доходи фізичних осіб, а отже в порушення п.п. 2.1 ст. 2, ст. 3, п.п. 7.1, ст. 7, п.п. 8.2.2, п.п. 8.2, ст. 8, п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п. 12.5 ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено податок з доходів фізичних осіб з суми 6513781,05 гривень, що становить 977067,16 гривень. А тому податковий орган дійшов висновку про донарахування цієї суми позивачу із застосуванням відповідних санкцій.

Однак такі висновки є неправомірними.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року (далі - Закон) податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (п.п. 8.1.1).

У п. 1.15 ст. 1 Закону податковий агент визначається як юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Якщо згідно з нормами цього Закону окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню при їх нарахуванні чи виплаті, то платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку (п.п. 8.1.3 п. 8.1 ст. 8 Закону).

У п.п. 8.1.5 п. 8.1 ст. 8 Закону зазначається, що податковий агент зобов'язаний подавати органу державної податкової служби за місцем його реєстрації податкову декларацію з податку з доходів фізичних осіб за базовий податковий період, що дорівнює календарному місяцю за формою, встановленою центральним податковим органом, про загальні суми доходів, які нараховані на користь платників податку, і загальні суми податку з доходів фізичних осіб, які утримані з цих доходів, а також обсяги перерахованого податку до бюджету.

Відповідно до п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону встановлено, що особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, або не є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Згідно приписів п.п. «а» п. 17.2 ст. 17 Закону особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент.

Статтею 11 Закону регламентується оподаткування операцій з продажу об'єктів нерухомого майна. Згідно положень п. 11.3 ст. 11 Закону податковим агентом при здійсненні операцій з відчуження об'єктів нерухомого майна, в порядку, передбаченому в статті 11 цього Закону, є нотаріус, який посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку сторонами договору. Сума податку самостійно сплачується сторонами (або однією стороною) договору до його нотаріального посвідчення через установи банків у сумі, визначеній податковим агентом. Нотаріус, який посвідчив договір відчуження об'єкта нерухомості, зобов'язаний надіслати інформацію про такий договір податковому органу за податковою адресою платника податку у строки, встановлені законом для податкового кварталу.

Аналогічні положення щодо визначення податкового агента містяться також у статті 12 Закону, яка регулює порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об'єкта рухомого майна, де в п. 12.5 ст. 12 вказано, що податковим агентом при здійсненні операцій з відчуження об'єктів рухомого майна в порядку, передбаченому в статті 12 цього Закону, є нотаріус, який посвідчує відповідний договір або дійсність підписів сторін угоди за наявності документа про сплату податку сторонами договору. Для оформлення договору платник податку зобов'язаний здійснити дії щодо сплати податку з доходу від операцій з відчуження об'єктів рухомого майна, а нотаріус - дії щодо подання інформації податковому органу в порядку, передбаченому в пункті 11.3 статті 11 цього Закону.

З системного аналізу зазначених вище положень законодавства суд дійшов висновку про те, що обов'язок з нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб з отриманого позивачем доходу відповідно до договору відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення від 25.08.2009 року укладеного з Державною іпотечною установою покладався на податкового агента, який з невідомих причин його не виконав.

Стаття 20 Закону встановлює відповідальність за порушення його норм.

Так, згідно п.п. 20.2 ст. 20 Закону фінансово відповідальними при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, є такі особи.

У п.п. 20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону особами, відповідальними за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку, при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, є така особа - податковий агент.

Відповідно до п.п. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому, платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Ця норма закону є імперативною.

Аналогічні розяснення містяться також й у листі Вищого адміністративного суду України № 1842/11/13-10 від 24.12.2010 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку має місце порушення вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року щодо нарахування й утримання податку з доходів позивача отриманих на виконання укладеного з Державною іпотечною установою договору відчуження майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва житлового призначення від 25.08.2009 року зі сторони податкового агента. А тому, саме податковий агент, а не позивач повинен нести встановлену п.п. 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону відповідальність з погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, оскільки платник податку - отримувач таких доходів, згідно цих же норм, звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Отже, збільшення грошового зобов'язання позивачу є неправомірним.

Крім того, згідно копії податкової декларації за 2009 рік ОСОБА_1 подав таку до ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області 26 березня 2010 року, про що свідчить відповідний штамп.

Відповідач не спростував належними доказами факт подання такої податковому органу, хоча судом апеляційної інстанції ці обставини з'ясовувались і було надано можливість надати докази на обґрунтування доводів щодо відсутності реєстрації такої.

Отже, висновки суду першої інстанції про подання позивачем декларації за 2009 рік апелянтом не спростовано.

Відповідно до ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У п. 102.2 ст. 102 ПК України зазначено, що грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Відтак, з урахуванням того, що позивачем було подано податкову декларацію за 2009 рік, правила п. 102.2 ст. 102 ПК України застосовані бути не можуть, а тому грошове зобов'язання нараховане відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є нарахованим зі спливом 1095 днів строку давності, що є неправомірним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що викладені в оскаржуваній постанові суду.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2015 року у справі № 813/3545/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

В.В. Гуляк

Повиний текст складено 18 жовтня 2016 року.