Справа № 806/446/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Житомир справа № 806/446/16

категорія 12.3

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шимоновича Р.М., суддів: Попової О.Г., Семенюка М.М.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є., Духновська В.О., Степанов П.В.,

за участю: представника позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 № 18-о;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.02.2016 № 54-о;

- поновити її на посаді першого заступника начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області з 22.02.2016;

- стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22.02.2016 по день постановлення рішення в справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2005 року обіймає посаду першого заступника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області. 29.07.2015 у встановленому законодавством порядку її попереджено про реорганізацію ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області та одночасно запропоновано посади в ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області начальника інспекції та першого заступника начальника інспекції, на які вона погодилася, подавши відповідні заяви на імя Голови ДФС України разом із всіма документами, які витребувалися кадровою службою ГУ ДФС у Житомирській області. 01.10.2015 було завершено реорганізацію ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області. Так як до цього часу питання щодо її працевлаштування не було вирішено, трудові відносити між позивачем і ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області не припинено, відносно неї та інших працівників по яким сплинув 2-х місячний термін з моменту попередження про звільнення, права та обовязки, передбачені КЗпП України, передані до ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області як правонаступнику. Зазначає, що на момент звільнення аргументованої відмови у призначенні її на посаду начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області не отримала. Натомість, після ліквідації ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області і до 22.02.2016 перебувала на робочому місці, отримувала заробітну плату як перший заступник начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, тобто, на думку позивача, її фактично призначено на посаду за мовчазною згодою. Також, зазначила, що про жодні зміни в істотних умовах праці її повідомлено не було. За наведених обставин, вважає своє звільнення є незаконним, а накази відповідачів протиправними.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав наведених у позові.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючи на доводи викладені у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що з 1992 року ОСОБА_2 працювала в органах державної посадової служби. З січня 2014 року обіймала посаду першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" від 06.08.2014 № 311, яка набрала законної сили 12.08.2014, реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема, ОСОБА_1 об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів реорганізована шляхом приєднання до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 N 1074 (далі - Порядок N 1074).

Відповідно до пункту 15 Порядку N 1074, у разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації. Головою комісії з припинення органу виконавчої влади затверджується керівник або заступник керівника органу виконавчої влади, що припиняється.

Пунктом 21 Порядку N 1074 визначено, що голова комісії, зокрема, забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог постанов КМУ, 29 липня 2015 року першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головним управління Міндоходів у Житомирській області попереджено про переведення на іншу посаду у зв'язку з реорганізацією ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області або наступне звільнення із займаної посади 30 вересня 2015 року згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Також, позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

29 липня 2015 року позивач надала згоду на зайняття посади начальника ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області, про що зазначила у попередженні про наступне вивільнення (а.с. 56).

30 липня 2015 року ГУ ДФС у Житомирській області направлено Голові Державної фіскальної служби України лист "Про призначення ОСОБА_2М.". У цьому листі Головне управління ДФС у Житомирській області у зв'язку з проведенням реорганізації просило призначити у порядку переведення ОСОБА_2, першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, на посаду начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 57).

4 вересня 2015 року направлено Голові Державної фіскальної служби України лист "Про призначення ОСОБА_2М." ГУ ДФС у Житомирській області. В даному листі Головне управління ДФС у Житомирській області у зв'язку з проведенням реорганізації просило призначити у порядку переведення ОСОБА_2 на посаду першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 58).

У ході судового розгляду справи встановлено, що періоди з 19.10.2015 по 04.02.2016 та з 11.02.2016 по 19.02.2016 ОСОБА_2 перебувала на лікарняному.

Також, зясовано, що з метою завершення реорганізації ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області 19.11.2015 Головним управлінням ДФС у Житомирській області було направлено позивачеві лист та повідомлення, в якому останнє у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці пропонувало їй роботу відповідно до її фаху на наступних вакантних посадах:

- начальника відділу погашення заборгованостей Андрушівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- начальника відділу оподаткування юридичних осіб Андрушівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- головного державного інспектора відділу адміністрування майнових податків управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного інспектора відділу аналізу та моніторингу доходів і зборів забезпечення доходів і зборів коодинаційно-моніторингового управління ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- заступника начальника управління - начальник відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Бердичівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- начальника відділу податкового аудиту ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- заступника начальника відділу податкового аудиту ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- завідувача сектору погашення заборгованостей Коростишівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованостей ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 192-192).

Проте, зазначений лист з повідомленнями позивачу не був вручений та повернувся на адресу Головного управління ДФС в Житомирській області із позначкою відділу поштового звязку "за закінченням терміну зберігання".

Встановлено, що 15.01.2016 представники адміністрації Головного управління ДФС у Житомирській області прибули до місця проживання ОСОБА_2 з метою дізнатись про стан її здоровя, дату можливого виходу на роботу та для вручення повідомлення, в якому Головне управління ДФС у Житомирській області у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці пропонувало їй роботу відповідно до її фаху на наступних вакантних посадах:

- заступник начальника управління - начальник відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ управління доходів і зборів з фізичних осіб Бердичівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- начальника відділу податкового аудиту ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- заступника начальника відділу податкового аудиту ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- завідувача сектору погашення заборгованостей Коростишівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованостей ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного інспектора відділу аналізу та моніторингу доходів і зборів забезпечення доходів і зборів коодинаційно-моніторингового управління ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 77).

У звязку із поганим самопочуттям, ОСОБА_2 не ознайомилась із повідомленням, про що працівниками Головного управління ДФС у Житомирській області складено акт (а.с.76).

04.02.2016 позивачеві було вручено повідомлення, в якому Головне управління ДФС у Житомирській області у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці пропонувало їй роботу відповідно до її фаху на наступних вакантних посадах:

- начальника відділу податкового аудиту ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- заступника начальника відділу податкового аудиту ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного ревізора-інспектора відділу погашення заборгованостей ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області;

- тимчасово вакантну посаду (на період відпустки для догляду за дитиною) головного державного інспектора відділу аналізу та моніторингу доходів і зборів забезпечення доходів і зборів коодинаційно-моніторингового управління ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 80).

Ознайомившись із повідомленням позивач вказала, що 29 липня 2015 року їй уже запропоновано посаду на яку вона погодилася, результат розгляду заяви станом на 04.02.2016 її не відомий, а також зважаючи на те, що її не попереджено та не ознайомлено з істотними змінами праці. Також, зазначила, що не відмовляється від запропонованої посади (а.с. 80).

22 лютого 2016 року Головою комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України винесено наказ № 18-о, яким ОСОБА_2 звільнено з посади першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у звязку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9).

На виконання зазначеного наказу Головним управління ДФС у Житомирській області видано наказ № 54-0 від 22 лютого 2016 року, яким оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02..2016 № 18-о та наказано вважати ОСОБА_2 такою, що звільнена 22 лютого 2016 року з посади першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв'язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступних мотивів.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом частини першої статті 30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених КЗпП України.

Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці .

Підстави припинення трудового договору (звільнення з роботи) перелічені, зокрема, у статті 36 КЗпП України.

Згідно пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

У частині 3 статті 32 КЗпП України визначено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (частина четверта статті 32 згаданого Кодексу).

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Також, Верховний Суд України, рішення якого у подібних правовідносинах у відповідності до статті 244-2 КАС України є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів, у справі № 6-2748цс15 (постанова від 23.03.2016) дійшов правового висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв'язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

Встановлено, що відповідач звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області обґрунтовує її відмовою від продовження роботи у зв'язку зі змінами істотних умов праці.

У контексті наведеного суд відмічає, що жодне із повідомлень від 18.11.2015, 15.01.2016, 04.02.2016, які зазначені у листі Головного управління ДФС у Житомирській області, що став підставою для прийняття Міністерством доходів і зборів України наказу № 18-о від 22.02.2016, не містять інформації про те, які саме відбудуться зміни істотних умов праці, зокрема, ОСОБА_2

Під час судового розгляду справи представник відповідачів указував, що зміна істотних умов праці полягала в інших функціональних обов'язках, що передбачені в положеннях про відокремлені структурні підрозділи (завдання, обов'язки, права) в порівнянні з положенням про ОСОБА_1 ОДПІ, а також зміна у розмірі та системі оплати праці.

Наведене суд оцінює критично, так як доказів введення змін у організацію праці ОДПІ, зокрема нових форм організації праці, впровадженням нових методів, чи зміни функційних обов'язків першого заступника начальника, суду надано не було.

Твердження представника відповідача про зміни в оплаті праці позивача спростовуються п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про Державну фіскальну службу України" від 21.05.2014 № 236, яким установлено, що за посадовими особами органів державної фіскальної служби та особами рядового і начальницького складу податкової міліції, які переходять на службу до Державної фіскальної служби та її територіальних органів, членами їх сімей зберігаються умови оплати праці та матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії (у тому числі медичне обслуговування, санаторно-курортне та пенсійне забезпечення), встановлені відповідно до законодавства для посадових осіб органів доходів і зборів та осіб рядового і начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей.

За наведених обставин, суд вважає, що посилання відповідача як на підставу звільнення ОСОБА_2 на відмову останньої від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці не є виправданим.

При цьому, необхідно зауважити, що попередженням про наступне вивільнення, з яким позивач ознайомлена 29.07.2015, ОСОБА_2 було попереджено про переведення на іншу посаду у зв'язку з реорганізацією ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області або наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України, тобто в разі відмови ОСОБА_2 від запропонованої посади начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Однак, ані Міністерством доходів і зборів України, ані Головним управлінням ДФС у Житомирській області доказів відмови позивача від переведення на запропоновану посаду до суду надано не було.

Натомість, під час судового розгляду справи судом беззаперечно з'ясовано, що ОСОБА_2 погодилася на переведення на посаду начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та до звільнення своєї згоди не відкликала.

Також, у судовому засіданні представник позивача наголошував, що письмової відмови у переведенні на запропоновану посаду його довіритель не отримувала.

У свою чергу, представник відповідача пояснив, що лист ГУ ДФС у Житомирській області від 30.07.2015 "Про призначення ОСОБА_2М." на підставі листа в.о. начальника ГУ у Житомирській області було повернуто без розгляду (а.с. 197), а призначення позивача на посаду першого заступника інспекції не погоджено ДФС (а.с. 61).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не відмовлялася від переведення її на посаду, запропоновану в попередженні від 29.07.2015.

Відтак, відкликання відповідачем документів про призначення позивача у порядку переведення на посаду начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області спричинило порушення її трудових прав і в подальшому встановлений порядок її звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Щодо посилання на реорганізацію у спірних наказах.

Матеріалами справи підтверджено, що 1 жовтня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис № 0009666 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (а.с. 151-153).

Разом з цим, позивач після припинення вказаної юридичної особи працевлаштована не була.

30 вересня 2015 року головою Комісії з реорганізації ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області ОСОБА_3 затверджено передавальний акт, згідно з яким ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у ОСОБА_1 передає своєму правонаступникові - ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області все майно, яке обліковується на балансі, всі майнові права повязані з майном, що передається, а також майнові права, які хоча і повязані з майном органу, але належать ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області відповідно до законодавства та правочинів, права власності на всі інші права та обовязки перед всіма боржниками та кредиторами ОСОБА_1 ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області (а.с. 179-183).

До 22 лютого 2016 року (день звільнення) ОСОБА_2 фактично ходила на роботу до ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та отримувала заробітну плату, про що свідчать табеля обліку використаного робочого часу ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області за жовтень 2015 року - лютий 2016 року (а.с. 34-38).

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Отже, чинне законодавство декларує принципу правонаступництва в трудових відносинах у разі реорганізації юридичної особи та гарантує працівнику в такому разі продовження трудового договору.

При реорганізації підприємства звільнення працівника може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Таким чином, реорганізація підприємства не може бути самостійною підставою для звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки вказана норма такої підстави для звільнення працівника не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що посилання в оскаржуваних наказах відповідачів як на одну із підстав звільнення ОСОБА_2 "у зв'язку із реорганізацією" в контексті пункту 6 статті 36 КЗпП України є безпідставним.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_2 є незаконним, оскільки проведено відповідачами без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку вивільнення працівника, встановленого статтями 32, 36 КЗпП України, а тому наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 № 18-0 та виданий на його виконання наказ ГУ ДФС у Житомирській області від 22.02..2016 № 54-о є протиправними і підлягають скасуванню, а позов у цій частині задоволенню.

Стосовно позовних вимог про поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає слідуюче.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У відповідності до пунктів 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП). Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у даному випадку відсутня.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 повинна бути поновлена на посаді з якої вона незаконно звільнена, а саме на посаді першого заступника начальника ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, а не на посаді першого заступника начальника ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС в Житомирській області як просить позивач, з 22.02.2016.

Згідно зі частиною другою статті 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзац 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 роздозділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункт 8 Порядку).

Згідно абзацу 3 пункту 8 Порядку, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства.

Згідно довідки ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 13.08.2016 № 11707/С/06-25-05-027 (а.с. 152) середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 211,72 грн.

Зважаючи на викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 30911,12 грн. Указана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу (146 роб. дні з 23.02.2016 до 22.09.2016) на розмір середньоденного заробітку (211,72 грн).

Враховуючи зазначене, позов ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково.

Згідно пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Таким чином, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 158, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 № 18-о.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.02.2016 № 54-о.

Поновити ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з 22.02.2016.

Стягнути з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2016 по 22.09.2016 в сумі 30911,12 грн.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області та стягнення з Міністерства доходів і зборів України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Р.М.Шимонович

Судді: О.Г. Попова

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено: 10 жовтня 2016 р.